Справа № 580/8987/24
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року справа № 580/8987/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової розглянув у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №580/8987/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18001, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА /ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

10.09.2024 вх.№42847/24 позивач (представник - адвокат Приходько А.А. за ордером АБ «Приходько та партнери» серії ВК №1099170) у позовній заяві просить:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу державної служби періодів роботи з 21.03.1983 до 03.02.2003, з 03.02.2003 до 12.11.2015, з 13.11.2015 до 01.05.2016;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 21.03.1983 до 03.02.2003, з 03.02.2003 до 12.11.2015, з 13.11.2015 до 01.05.2016.

13.09.2024 прийнята позовна заява до розгляду, відкрите провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), 22.10.2024 позовна заява залишена без руху для усунення недоліків через строк звернення до суду (відповідь на адвокатський запит не є поважною причиною пропуску строку за відсутності обгрунтування щодо звернення позивача до відповідача про перехід з одного виду пенсії на інший), 30.01.2025 суд продовжив розгляд справи (у контексті права на справедливий суд з урахуванням розмежування наслідків заяви позивача про перехід на інший вид пенсії і змісту адвокатського запиту про розгляд заяви про призначення пенсії державного службовця).

Суворе застосування адміністративними судами під час воєнного стану процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (висновки Верховного Суду у справі №500/1912/22 від 29.09.2022).

Відповідно до ч.2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті, зміст якої відповідає змісту ч. 4 ст. 12 КАС України. Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.258 КАС України). Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України та отримує пенсію відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058). Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 17.04.2023 №4181-3551/І-03/8-2300/23 відмовило у перерахунку пенсії, позаяк за результатами розгляду заяви позивача не має 20 років на відповідних посадах, 01.05.2016 не займав посаду державного службовця. Позивач вважає, що станом на 01.05.2016 працював в Копіюватській сільській раді, що є беззаперечним, розрахунок Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області стажу позивача здійснений помилково, що призвело до необґрунтованої та неправомірної відмові (викладеній у листі) у перерахунку пенсії.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач позов не визнав, 24.09.2024 вх. №45210/24 надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначає, що позивач перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України та отримує пенсію відповідно до Закону № 1058. Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. з позиції відповідача, станом на 01.05.2016 позивач не мав посад віднесених до державної служби та не має 20 років стажу для призначення пенсії відповідно до Закону №889 позивачем не дотримано сукупно вимог: щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби, тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовлено у переході з пенсії, призначеної відповідно до Закону №1058-IV на пенсію відповідно до Закону №889-VIII.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У листі від 17.04.2023 №4181-3551/1-03/8-2300/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зазначило про відсутність законодавчих підстав для призначення пенсії відповідно до Закону України від 10.12 2015 №889-VIII «Про державну службу», заявник станом на 01.05.2016 не мав посад віднесених до держслужби та не мав 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Листом від 04.09.2023 №2300-0205-8/58263 у відповідь на адвокатський запит, відповідач повідомив: згідно з даними персоніфікованого обліку на 01.05.2016 ОСОБА_1 працював в Копіюватській сільській раді. Посади місцевого самоврядування не віднесені до відповідних категорій посад державної служби, передбачених статтею 25 Закону №3723, тому станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не обіймав посади віднесеної до державної служби та не мав 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, для призначення пенсії відповідно до Закону №889 законодавчих підстав немає.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною, тому звернувся до суду з позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародниха договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Конституції України). Згідно із п. 6 ч.1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788) та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.09.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу (далі - Закон №889).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889 з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України від 16.12.1993 №3723-ХІІ Про державну службу (далі - Закон №3723), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно достатті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18).

Відповідно до ч. 1 статті 37 Закону №3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції (висновки Верховного Суду у справі № 0940/2394/18).

Відповідно до ст. 25 Закону №3723-ХІІ (є посилання у пунктах 10-12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII) визначені класифікація посад державних службовців з першої по сьому категорію, інших прирівняних до них посад, не перелічених у цій статті, та передбачено, що віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом. У пункті 4 частини другоїстатті 46 Закону №889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України«Про службу в органах місцевого самоврядування». Відповідно до частини третьоїстатті 46 Закону №889-VIII Кабінет Міністрів України постановою від 25.03.2016 №229 затвердив Порядок обчислення стажу державної служби (чинний з 01.05.2016), що визначає механізм обчислення стажу державної служби. До стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (пункт 4 Порядку №229). Згідно з пунктом 6 цього Порядку стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно допункту 8розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону. Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Оцінюючи доводи та докази сторін, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі- Порядок №283), та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі- Порядок №229), до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України від 07.06.2001 №2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі- Закон №2493-III). Відповідно до пункту 2 Порядку №283 та додатку до нього (діяли до 01.05.2016) до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі №822/524/18 виснувала: право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним згідно з пунктами 10, 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, у той час як додаткових умов для призначення пенсії у вказаних пунктах Закону №889-VIII не встановлено.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Присяга державного службовця є невід`ємним елементом його правового та державно-управлінського статусу.

Суд встановив, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 позивач з 21.03.1983 зарахований на посаду завідуючого Копіюватською ветдільницею (запис №1), проте відомості щодо прийняття присяги державного службовця у цей період позивачем не надані.

Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначає: порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого поданий позов.

Законом №3723-ХII передбачено прийняття присяги державного службовця та присвоєння відповідного рангу державного службовця, набув чинності 28.12.1993, до набуття чинності цим Законом присяга державного службовця не приймалась та відповідні ранги не присвоювались, тому матеріали трудової книжки не містять відповідні відмітки.

Відповідно до статті 9 Закону №2498-XII «Про ветеринарну медицину» (у первісній редакції) система державної ветеринарної медицини включає: районні підприємства (лікарні) державної ветеринарної медицини з підпорядкованими їм дільничними лікарнями ветеринарної медицини, дільницями, поліклініками, пунктами, районними державними лабораторіями ветеринарної медицини та ветеринарно-санітарної експертизи на ринках. «Положенням про районне підприємство (лікарню) державної ветеринарної медицини», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №285 визначено, що районне підприємство (лікарня) державної ветеринарної медицини на правах управління районної державної адміністрації організоване відповідно до Закону України «Про ветеринарну медицину», є місцевим органом державної мережі ветеринарної медицини, входить до складу районної державної адміністрації та підпорядковується обласному управлінню державної ветеринарної медицини з державною ветеринарною інспекцією з питань, віднесених до його компетенції. Головне управління очолює начальник - Головний державний інспектор ветеринарної медицини України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, що втратила чинність 25.03.2016, затверджений «Порядок обчислення стажу державної служби», відповідно до якого до стажу державної служби зараховується, робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік. Згідно із Загальносоюзним класифікатором професій, посад та тарифних розрядів, затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартах 27.08.1986 встановлені категорії посад: 1-керівники, 2-спеціалісти, 3-інші робітники, для посади «завідуючий ветеринарною дільницею» встановлено позначку «I» у графі «код категорії» - посада категорії керівників.

Відомості трудової книжки НОМЕР_2 містять записи: 03.02.2003 прийнятий на посаду заступника начальника управління ветеринарної медицини, присвоєний 15 ранг 7 категорії державного службовця України (запис №3), 05.05.2003 присвоєний 13 ранг 6 категорії (запис №4), 31.01.2005 присвоєний 12 ранг державного службовця (запис №5), 31.01.2007 присвоєний 11 ранг 6 категорії (запис №6), 20.01.2003 прийняв Присягу державного службовця України, 29.03.2013 прийнятий на посаду заступника начальника управління ветеринарної медицини в Монастирищенському районі - начальника відділу державного контролю - заступника головного державного інспектора ветеринарної медицини Монастирищенського району Черкаської області (запис №7), 12.11.2015 звільнений з посади заступника начальника управління ветеринарної медицини в Монастирищенському районі - начальника відділу державного контролю - заступника головного державного інспектора ветеринарної медицини Монастирищенського району Черкаської області у зв`язку із переходом на виборну посаду Копіюватського сільського голови відповідно до пункту 5 статті 36 К3пП України (запис №8); з 13.11.2015 до 25.11.2020 перебував на посаді голови Копіюватської сільської ради.

17.04.2023 листом №4181-35513-03/8-2300/23 на виконання листа ПФУ від 19.03.2023 №10011-12903/1-03/8-2800/23 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що згідно з даними персоніфікованого обліку станом на 01.05.2016 позивач працював в Копіюватській сільській раді, проте мотивованої відмови у формі рішення у межах адміністративного провадження щодо аналізу підстав врахування чи не врахування періоду роботи до стажу державної служби, починаючи з посади завідуючого Копіюватською ветдільницею (запис №1) відповідно до запису трудової книжки НОМЕР_2 з 21.03.1983, запису про прийняття присяги державного службовця, роботи (служби) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування - матеріали справи не містять.

Враховуючи правову природу адвокатського запиту, останній не є зверненням щодо вирішення питань проходження служби (висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 7 листопада 2024 року у справі № 340/2502/23).

У адвокатському запиті від 28.08.2023 йшлося про надання документів і розгорнутої інформації, а також міститься запитання: чи приймалося за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії державного службовця рішення відповідно до п.4.7 Порядку №22-1.

У відповіді від 04.09.2023 №2300-0205-8/58263 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вказало для АБ «Приходько та партнери», що відповідно до Порядку №22-1 (у редакції постанови Правління ПФУ від 07.07.2014 за №13-1) ОСОБА_1 заява про призначення пенсії державного службовця не подавалась.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до Закону України Про адміністративну процедуру від 17 лютого 2022 р. № 2073-IX (далі - Закон № 2073) адміністративний орган розглядає і вирішує справи, віднесені до його відання законом (предметна компетенція) (ч.1 ст.21 Закону № 2073). Особа має право в порядку, встановленому цим Законом, подати до адміністративного органу заяву з вимогою прийняти адміністративний акт з метою забезпечення реалізації її права, свободи або законного інтересу, виконання нею визначеного законом обов`язку, якщо вважає, що розгляд і виконання такої вимоги належить до компетенції адміністративного органу (ч.1 ст.38 Закону № 2073). Заява подається в усній чи письмовій формі (ч.1 ст.39 Закону № 2073). Заява в письмовій формі може бути подана до адміністративного органу шляхом особистого звернення, надіслана поштовим відправленням або подана в електронній формі, у тому числі з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (ч.2 ст.41 Закону № 2073). Відповідно до ч.1 ст.29 Закону № 2073 адміністративний орган за клопотанням учасника адміністративного провадження або з власної ініціативи, а також у випадках, передбачених законом, залучає до участі в адміністративному провадженні особу, яка сприяє розгляду справи та участь якої необхідна для розгляду справи.

Право бути почутим, або право голосу, є одним із ключових принципів процесуальної справедливості. Ним вимірюється повага до особи, до її гідності, причому не тільки під час якогось процесу. Цей принцип є важливим під час вирішення процедурних питань в управлінській сфері. Якщо право особи бути почутою не забезпечується, то не виконується й процесуальна справедливість, значить, будь-який акт чи дія органів публічної влади є нікчемними (М.Білак. З повагою до особи / https://zib.com.ua/ua/print/132873-osnovni_principi).

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ч.1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а).

Відповідно до ст. 5 КАС України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

У частині позовних вимог щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу державної служби періодів роботи з 21.03.1983 до 03.02.2003, з 03.02.2003 до 12.11.2015, з 13.11.2015 до 01.05.2016 належить відмовити як передчасним, позаяк відповідно до правил правозастосування суд не може підмінити рішення суб`єкта публічної адміністрації щодо перевірки періодів для зарахування стажу у розгляді звернення на вебпортал Пенсійного фонду України, яке не надане позивачем до позовної заяви, у контексті повноваження органу ПФУ, що закріплені у законодавстві. Відповідач у листі-відповіді на звернення на вебпортал Пенсійного фонду України покликався лише на дані персоніфікованого обліку, проте без мотивації відмови щодо служби в органах місцевого самоврядування та без обгрунтування підстав під час розгляду звернення ОСОБА_1 у межах адміністративного провадження з аналізом для врахування чи не врахування періоду роботи до стажу державної служби, починаючи з посади завідуючого Копіюватською ветдільницею (запис №1) відповідно до запису трудової книжки НОМЕР_2 з 21.03.1983, запису про прийняття присяги державного службовця, роботи (служби) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування

Мотиви здійснення органами публічної влади власних повноважень мають відповідати мотивам, з якими ці повноваження були надані законом. Органам публічної влади заборонено використовувати свої повноваження з неналежних мотивів або з неналежною ціллю, навіть якщо результат буде подібний до досягнутого в рамках законних дій. Принцип належного врядування не має перешкоджати органам влади виправляти ненавмисні помилки, навіть ті, яких вони припустились унаслідок недбалості (АДМІНІСТРУВАННЯ І ВИ: Посібник - принципи адміністративного права у відносинах між особами та органами публічної влади / https://rm.coe.int/handbook-administration-and-you/1680a06311).

Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України). Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/415/18 вважає, що законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені у суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки.

Відповідач у спірних правовідносинах не ухвалив індивідуального акта за результатом розгляду звернення позивача на вебпортал Пенсійного фонду України з огляду на лист від 04.09.2023 №2300-0205-8/58263.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Верховний Суд у справі №640/16224/19 (провадження №К/9901/22967/20) зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до ч.2 ст.1 Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів під поняттям «офіційні документи» розуміється будь-яка інформація, записана у будь-якій формі, складена або отримана, та яка перебуває у розпорядженні державних органів. Конвенція Ради Європи про доступ до офіційних документів передбачає, що державний орган сприяє заявнику, наскільки це практично можливо, ідентифікувати запитуваний офіційний документ (ч.1 ст.5).

У науково-практичному коментарі до Закону України «Про адміністративну процедуру» зазначено: принципи добросовісності та розсудливості корелюються насамперед з п.5 та п.6 частини 2 ст.2 КАС України як критеріями для оцінки правомірності рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

01.05.2016 набув чинності Закон №889-VIII згідно з частиною другою Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Оцінюючи доводи і докази сторін суд, зважаючи на те, що відповідачем у справі не ставиться під сумнів достовірність записів у трудовій книжці позивача, дійшов висновку - відповідач не довів, що під час розгляду звернення ОСОБА_1 (на вебпортал Пенсійного фонду України) діяв у межах повноважень, у порядку і у спосіб, що передбачені Конституцією України з метою з якою надані повноваження та на виконання листа ПФУ від 19.03.2023 №10011-12903/1-03/8-2800/23 у контексті ч.5 ст.16 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Верховний Суд у справі № 580/3805/22 вказав, що визначальною умовою для збереження за позивачем права на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у випадку, коли вперше призначалася пенсія за нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 3723-ХІІ є перевірка та встановлення додаткових умов.

Матеріали справи не містять індивідуального акта у формі рішення, яким позивачу відмовлено мотивовано у переведенні на інший вид пенсії. Зміст компетенції органу виконавчої влади складають повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією.

Під час розгляду звернення ОСОБА_1 на вебпортал Пенсійного фонду України відповідач з огляду на зміст листа від 04.09.2023 №2300-0205-8/58263 не сприяв заявнику, наскільки це практично можливо, ідентифікувати запитувану інформацію, не роз`яснив позивачу та у подальшому представнику АБ «Приходько та партнери» особливості призначення пенсії державного службовця та підстави для переходу на інший вид пенсії з огляду на періоди з 21.03.1983 до 03.02.2003, з 03.02.2003 до 12.11.2015, з 13.11.2015 до 01.05.2016.

Для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України щодо ефективного способу повного захисту порушеного права позивача знати і бути почутим та отримати індивідуальний акт у формі рішення, суд доходить висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача під час розгляду звернення позивача на вебпортал Пенсійного фонду України та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути звернення позивача на вебпортал Пенсійного фонду України з дотриманням вимог ч.2 ст.19 Конституції України, ч.1 ст.5 Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів, Закону України Про адміністративну процедуру, Порядку №22-1 та інших нормативно-правових актів з ухваленням індивідуального акта у формі рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні у контексті сприяння позивачеві як особі з інваліднісю в реалізації права знати обставини щодо власного пенсійного забезпечення та права бути почутим.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору (особа з інвалідністю ІІ групи), підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 258, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області під час розгляду звернення (на вебпортал Пенсійного фонду України) ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 , скерованого на вебпортал Пенсійного фонду України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21.

Копію рішення направити сторонам справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18001, ].

Рішення суду складене 17.02.2025.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА