Справа № 500/37/25
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/37/25

17 лютого 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 03.09.2024 №85;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 01.11.2024 №85;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання/роботи:

в Почаївському СПТУ №1 з 01.09.1980 по 15.07.1983;

в Кременецькому районному виробничому об`єднанні по агротехнічному обслуговуванню сільського господарства з 15.08.1983 - 27.10.1983; з 30.12.1985 - 21.04.1987;

період служби в Радянській армії з 28.10.1983 по 10.11.1985;

в колгоспі "Дружба" з 22.04.1987 по 20.07.2000;

в Будківській загальноосвітній школі І-ІІ ст. з 10.11.2000 по 05.04.2001, з 01.11.2001 по 15.04.2002, з 15.10.2002 по 15.04.2003, з 20.10.2003 по 14.04.2004, з 13.10.2004 по 12.04.2005, з 15.10.2005 по 18.04.2006, з 17.10.2006 по 13.04.2007, з 15.10.2007 по 15.04.2008, з 15.10.2008 по 20.04.2009, з 15.10.2009 по 15.04.2010, 13.10.2010 по 18.04.2011, з 14.10.2011 по 15.04.2012, з 15.10.2012 по 15.04.2013, з 02.10.2013 по 11.04.2014, з 22.10.2014 по 28.04.2015, з 12.10.2015 по 20.04.2016, з 10.10.2016 по 17.04.2017, з 17.10.2017 по 20.04.2018, з 24.10.2018 по 24.04.2019, з 01.11.2019 по 28.03.2020;

в Кременецькому районному центрі зайнятості;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 21.08.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.08.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування".

03.09.2024 позивач отримав рішення про відмову у призначенні пенсії №85, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Відповідно до вказаного рішення Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві встановило наявний у позивача страховий стаж в кількості 18 років 05 місяців 25 днів, при необхідному - 31 рік.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.08.1983 по 24.10.1983 та з 30.12.1985 по 21.04.1987 оскільки ім`я " ОСОБА_2 " не відповідає даним паспорта " ОСОБА_3 ", згідно трудової книжки печатки підприємств не ідентифікуються; з 1987 по 2000 оскільки відсутня інформація про перейменування колгоспу; згідно архівної довідки від 19.02.2021 №03-01/297 прізвище, ім`я, по батькові зазначено скорочено; з 19.04.2001 по 31.10.2001 оскільки відсутня дата (рік) в наказі про припинення виплати.

28.10.2024 позивач повторно звернувся із заявою про призначення йому пенсії за віком та отримав відмову від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №85 від 01.11.2024, оскільки страховий стаж за розрахунком пенсійного органу становить 19 років 08 днів, при необхідному - 31 рік.

Відмова мотивована тим, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком, до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 15.08.1983 по 24.10.1983 та з 30.12.1985 по 21.04.1987, оскільки неможливо ідентифікувати відтиск печаток при звільненні, а в долученій архівній довідці від 19.02.2021р. №03-01/299 зазначене ім`я " ОСОБА_2 " не відповідає даним паспорта " ОСОБА_3 "; періоди роботи в колгоспі з 1987 по 2000, оскільки записи внесені із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом МПУ, МІОУ та МСЗНУ №58 від 29.07.1993, а в долученій архівній довідці від 19.02.2021р. №03-01/297 прізвище, ім`я, по батькові зазначено скорочено.

Позивач вважає, що вищевказані рішення про відмову у призначенні пенсії від 03.09.2024 та від 01.11.2024є необґрунтованими та не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки порушують права позивача на соціальний захист, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 07.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

24.01.2025 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що позивач звернувся 28.10.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-IV.

За принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та за розглядом заяви ОСОБА_1 прийнято рішення від 01.11.2024 № 85 про відмову у призначені пенсії на підставі поданих документів.

Згідно статті 26 Закону № 1058-IV, пенсійний вік для призначення пенсії становить 60 років та з 01.01.2024 до 31.12.2024 не менше 31 року страхового стажу.

Зазначає, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 08 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи із 15.08.1983 до 27.10.1983, З 30.12.1985 до 21.04.1987, оскільки не читається відтиск печатки при звільненні з роботи, а в долученій довідці зазначене ім`я Ростислав, яке не відповідає паспортним даним.

Також, не зараховано період роботи в колгоспі за 1987-2000 роки, оскільки записи внесені із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом МПУ, МІОУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993.

Враховуючи зазначене, стаж позивача було обчислено Головним управлінням на підставі документів, які містяться в пенсійній справі.

12.02.2025 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшли додаткові пояснення у справі, які суд в силу ст.162 КАС України приймає як відзив на позовну заяву. Так у відзиві на позовну заяву представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 15.08.1983 до 27.10.1983 та з 30.12.1985 до 21.04.1987, оскільки в порушення п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємства, в установах і організаціях від 20.07.1974 №162, печатка, якою засвідчено відомості про його звільнення, не ідентифікує назву цього підприємства, а надана до органів Пенсійного фонду уточнююча довідка відповідно до Порядку №637, містить дані по батькові, що не відповідає паспорту громадянина України позивача.

Також, органами Пенсійного фонду до стажу роботи позивача не зараховано період в колгоспі за 1987-2000 роки, оскільки записи внесені до трудової книжки від 22.08.1983 серії НОМЕР_1 внесені з порушенням вимог п.2.14. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58.

Також зазначає, що надана до органів Пенсійного фонду трудова книжка від 22.08.1983 серії НОМЕР_1 не містить відомостей про навчання позивача в Почаївському СПТУ №1 з 01.09.1980 по 15.07.1983. При цьому, при поданні заяви про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивачем не надано документів визначених п.8 Порядку №637 щодо підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (документи видані за місцем навчання чи архівними установами).

Відзиву на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до суду не надходило.

Дослідивши докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач 27.08.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування".

Вказану заяву та додані до неї документи за принципом екстериторіальності передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

За результатами розгляду вказаної заяви 03.09.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №85.

Як слідує зі змісту вказаного рішення Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві встановило наявний у позивача страховий стаж в кількості 18 років 05 місяців 25 днів, при необхідному - 31.

До страхового стажу позивача не зараховано:

- періоди роботи згідно архівної довідки від 19.02.2021 №03-01/299 з 15.08.1983 по 24.10.1983 та з 30.12.1985 по 21.04.1987, оскільки ім`я " ОСОБА_2 " не відповідає даним паспорта " ОСОБА_3 ", (згідно трудової книжки печатки підприємств не ідентифікуються);

- період роботи в колгоспі за 1987-2000 оскільки відсутня інформація про перейменування колгоспу (згідно архівної довідки від 19.02.2021 №03-01/297 ПІБ зазначено скорочено);

- період безробіття з 19.04.2001 по 31.10.2001 оскільки відсутня дата (рік) в наказі про припинення виплати.

28.10.2024 позивач повторно звернувся із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Вказану заяву та додані до неї документи за принципом екстериторіальності передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

За результатами розгляду вказаної заяви 01.11.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №85.

Як слідує зі змісту вказаного рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області встановило наявний у позивача страховий стаж в кількості 19 років 08 днів, при необхідному - 31.

До страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки від 22.08.1983 серії НОМЕР_2 :

- періоди роботи з 15.08.1983 по 27.10.1983 та з 30.12.1985 по 21.04.1987, оскільки неможливо ідентифікувати відтиск печаток при звільненні, а в долученій архівній довідці від 19.02.2021 № 03-01/299 зазначене ім`я ОСОБА_2 не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 ;

- період роботи в колгоспі за 1987-2000, оскільки записи внесені із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом МПУ, МІОУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993, а в долученій архівній довідці від 19.02.2021 № 03- 01/297 ПІБ зазначено скорочено.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

У відповідності до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини першої та другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як слідує із оскаржуваних рішень при первинному зверненні позивача про призначення пенсії за віком до його страхового стажу не враховано періоди роботи згідно архівної довідки від 19.02.2021 №03-01/299 з 15.08.1983 по 24.10.1983 та з 30.12.1985 по 21.04.1987, оскільки ім`я " ОСОБА_2 " не відповідає даним паспорта " ОСОБА_3 ", (згідно трудової книжки печатки підприємств не ідентифікуються); період роботи в колгоспі за 1987-2000 оскільки відсутня інформація про перейменування колгоспу (згідно архівної довідки від 19.02.2021 №03-01/297 ПІБ зазначено скорочено); період безробіття з 19.04.2001 по 31.10.2001.

При повторному зверненні до страхового стажу позивача не враховано згідно трудової книжки від 22.08.1983 серії НОМЕР_2 періоди роботи з 15.08.1983 по 27.10.1983 та з 30.12.1985 по 21.04.1987, оскільки неможливо ідентифікувати відтиск печаток при звільненні, а в долученій архівній довідці від 19.02.2021 № 03-01/299 зазначене ім`я ОСОБА_2 не відповідає даним паспорта ОСОБА_3 ; період роботи в колгоспі за 1987-2000, оскільки записи внесені із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом МПУ, МІОУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993, а в долученій архівній довідці від 19.02.2021 № 03- 01/297 ПІБ зазначено скорочено.

На час первинного заповнення трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 22.08.1983 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

У період внесення записів про роботу позивача у спірний період після 1993, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Згідно з пунктом 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах, і такі недоліки як неможливість ідентифікувати відтиск печаток при звільненні та внесення запису із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом МПУ, МІОУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993 не можуть слугувати беззаперечним фактом для відмови у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача.

Також слід зазначити, що спір стосується зарахування загального страхового стажу позивача, а не спеціального (пільгового), а тому, визначальними в даному випадку є відомості трудової книжки, і лише у разі відсутності таких записів, стаж може бути підтверджено відповідними довідками.

Крім цього, оцінюючи існуючу невідповідність написання даних позивача в архівних довідках від 19.02.2021 № 03-01/299, від 19.02.2021 № 03- 01/297 та паспортних даних, а саме зазначення ім`я ОСОБА_2 згідно даним паспорта ОСОБА_3 та скорочено по батькові, то суд вважає надмірним формалізмом не зарахування спірних періодів із зазначених підстав.

Незважаючи на те, що по батькові позивача вказано скорочено та вказано його ім`я ОСОБА_2 замість ОСОБА_3 , відсутні підстави вважати, що вони видані не стосовно позивача.

Крім цього, вказані періоди співпадають з відомостями трудової книжки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що відповідач обрав упереджений підхід при наданні оцінки архівним довідкам позивача та протиправно відмовив у зарахуванні позивачу страхового стажу роботи на підставі відомостей трудової книжки та вищезазначених архівних довідках.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що спірні періоди трудової діяльності з 15.08.1983 по 27.10.1983, з 30.12.1985 по 21.04.1987 та з 1987 по 2000рр. підтверджені належними та допустимими доказами, а тому їх слід врахувати до страхового стажу позивача.

З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що оскаржувані рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 03.09.2024 №85 та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 01.11.2024 №85 є протиправними та підлягають скасуванню.

У зв`язку з цим, наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності з 15.08.1983 по 27.10.1983, з 30.12.1985 по 21.04.1987 та з 1987 по 2000рр., згідно записів трудової книжки та наданих архівних довідок.

Щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди проходження військової строкової служби з 28.10.1983 по 10.11.1985; роботи в Будківській загальноосвітній школі І-ІІ ст. з 10.11.2000 по 05.04.2001, з 01.11.2001 по 15.04.2002, з 15.10.2002 по 15.04.2003, з 20.10.2003 по 14.04.2004, з 13.10.2004 по 12.04.2005, з 15.10.2005 по 18.04.2006, з 17.10.2006 по 13.04.2007, з 15.10.2007 по 15.04.2008, з 15.10.2008 по 20.04.2009, з 15.10.2009 по 15.04.2010, 13.10.2010 по 18.04.2011, з 14.10.2011 по 15.04.2012, з 15.10.2012 по 15.04.2013, з 02.10.2013 по 11.04.2014, з 22.10.2014 по 28.04.2015, з 12.10.2015 по 20.04.2016, з 10.10.2016 по 17.04.2017, з 17.10.2017 по 20.04.2018, з 24.10.2018 по 24.04.2019, з 01.11.2019 по 28.03.2020;перебування на обліку в Кременецькому районному центрі зайнятості, то суд зауважує, що як слідує із форми РС-право вказані періоди самостійно зараховано відповідачем до страхового стажу ОСОБА_4 , а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання в Почаївському СПТУ №1 з 01.09.1980 по 15.07.1983 суд зазначає наступне.

Так на підтвердження навчання в Почаївському СПТУ №1 позивачем надано суду диплом серії НОМЕР_3 від 15.07.1983, довідку від 01.01.2025 №1.

Поряд із цим, як вказує відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в тернопільській області та підтверджується матеріалами справи, а саме переліками документів, що подавалися до заяв про призначення пенсії за віком, вказані документи, на підтвердження спірного періоду у зв`язку із відсутністю відповідного запису у трудовій книжці, відповідачам не подавалися та останніми не досліджувалися.

При цьому, суд звертає увагу, що довідка від 01.01.2025 №1 видана позивачу навчальним закладом уже після прийняття відповідачами спірних рішень.

Тому, суд не вбачає протиправної бездіяльності відповідачів щодо не зарахування періоду навчання до страхового стажу позивача.

Разом з тим, вказаний період може бути досліджений пенсійним органом у разі надання позивачем відповідних документів.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, згідно з ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23, від 18.09.2024 у справі №240/6201/23.

Як уже зазначалось, суд прийшов до висновку, що оскаржувані рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 03.09.2024 №85 та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 01.11.2024 №85 є протиправними та підлягають скасуванню.

Однак, після відмови у призначенні пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві (03.09.2024), позивач повторно 28.10.2024 звернувся із заявою про призначення пенсії та подав додаткові документи, в тому числі довідку про перейменування колгоспу від 23.09.2024 №03-01/1386.

Таким чином, оскільки пенсійним органом, який остаточно (перед оскарженням до суду) вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, досліджував усі наявні на той час і подані позивачем додаткові документи, є Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, то саме його слід зобов`язати вчинити дії на відновлення порушених прав ОСОБА_1 .

Як наслідок, суд приходить до висновку, що з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, також слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1983 по 27.10.1983, з 30.12.1985 по 21.04.1987, з 1987 по 2000рр., згідно записів трудової книжки та наданих архівних довідок, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному судовому рішенні.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень чиї рішення скасовано - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області солідарно на користь позивача судовий збір у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 03.09.2024 №85.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 01.11.2024 №85.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1983 по 27.10.1983, з 30.12.1985 по 21.04.1987, з 1987 по 2000рр., згідно записів трудової книжки та наданих архівних довідок, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом у даному судовому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 242 (двісті сорок дві) грн 24 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 242 (двісті сорок дві) грн 24 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження/місце проживання: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаський р-н, Черкаська обл., 18002, );

Головуючий суддя Баб`юк П.М.