Справа № 480/2438/24
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2025 року м. Суми Справа № 480/2438/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області,
Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Суть спору. Позиція сторін. Процесуальні дії суду. Заяви та клопотання сторін.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:
- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, відповідно до п.''б'' ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення КCУ № 1-р/2020 від 23.01.2020, з дати звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 15.03.2024.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачем було подано документи із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Підставою слугувала відсутність у позивача необхідного віку. Позивач вважає рішення неправомірним.
01.04.2024 судом було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.
Відповідач - ГУ ПФУ у Рівненській області, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити. Відзив мотивовано тим, що спірне рішення прийнято правомірно. Зазначає, що необхідною умовою для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, передбаченою п.2 ч.2 ст.114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', є досягнення особою 55 років та за наявності необхідного страхового та пільгового стажу. У зв`язку з недосягненням позивачем на момент звернення 55 років, то їй правомірно було відмовлено у призначенні пенсії.
ГУ ПФУ в Сумській області про відкриття провадження у справі повідомлене належним чином, правом подання відзиву не скористалося. Тому суд, на підставі норми ч.6 ст.162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Встановлені судом обставини справи.
Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується інформацією у паспорті (а.с.15).
15.03.2024 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (а.с.11-12).
В рішенні зазначено: страховий стаж позивача - 53 роки 1 місяць 24 дні; страховий стаж - 28 років 2 місяці 3 дні; пільговий стаж по списку № 2 - 16 років 4 місяці 1 день (а.с.7).
На переконання позивача, йому протиправно не призначили пенсію. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Висновки суду та їх мотиви.
1. Щодо правомірності спірного рішення.
Судом встановлено, що ГУ ПФУ в Рівненській області було прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з недосягненням позивачем необхідного 55-ти річного віку. При цьому ГУ ПФУ в Рівненській області не заперечується факт наявності у позивача страхового та пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії по Списку № 2.
До вказаних висновків відповідач дійшов застосовуючи норму п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, ГУ ПФУ в Рівненській області вважає, що позивач має право на пенсію по досягненню 55 років, оскільки позивач має необхідний страховий стаж та пільговий по Списку № 2, що необхідно для призначення пенсії на пільгових умовах.
Натомість згідно з пунктом "б" ст.13 цього Закону в редакції від 09.12.2012, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 2132-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом про внесення змін № 2132-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення вік набуття жінками права на пенсію на пільгових умовах за списком № 2 з 50 років до 55 років.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані неконституційними положення ст.13, ч.2 ст.14 та пункти "б" - "г" ст.54 Закону про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом № 2132-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини цього рішення застосуванню підлягають вказані норми в редакції до внесення змін Законом № 2132-VIII.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012, з урахуванням рішення Конституційного Суду, а саме норма п. "б" ст.13 якого встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок після досягнення 50 років (за наявності загального та пільгового стажу роботи).
В той же час, діюча на час виникнення спірних правовідносин норма п.2 ч.2 ст.114 Закону про пенсійне страхування, встановлювала вік, з якого жінки мають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 - 55 років. Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону про пенсійне забезпечення та Закону про пенсійне страхування в частині віку набуття права на пенсію жінкам на пільгових умовах за списком № 2. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Суд звертає увагу, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати найбільш сприятливий підхід для особи.
Отже, при прийнятті рішення щодо визначення права позивача на пенсію за Списком № 2 застосуванню підлягають норми Закону про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012, а не норми Закону про пенсійне страхування. Тому позивач має право виходу на пенсію саме з 15.03.2024 - з моменту звернення, по досягненню 50 років.
Враховуючи, що ГУ ПФУ в Рівненській області приймаючи рішення керувався нормами Закону про пенсійне страхування, а не нормами Закону про пенсійне забезпечення, в редакції від 09.12.2012, а тому він застосував найменш сприятливий підхід до позивача. Тому спірне рішення не відповідає критеріям правомірності рішення, які встановлені ч.2 ст.2 КАС України.
2. Щодо способу захисту.
Судом встановлено, що документи про призначення пенсії були розглянути саме ГУ ПФУ в Рівненській області, і саме зазначеним суб`єктом при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії, не було застосовано норми Закону про пенсійне страхування.
Отже, виключно ГУ ПФУ в Рівненській області порушило право позивача на пенсійне забезпечення, тому саме ця особа є належним відповідачем за даним позовом.
Факт того, що пенсія виплачується за місцем проживання територіальним органом пенсійного фонду, не може бути підставою для зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області призначити пенсію позивачу.
Суд звертає увагу позивача, що пенсія призначається особам за їх вибором у будь-якому територіальному органі пенсійного фонду, а отримується за місцем проживання.
Тому позивач, після призначення пенсії ГУ ПФУ в Рівненській області, не позбавлений права отримувати її в ГУ ПФУ в Сумській області, а саме за місцем свого проживання.
Відповідно до п.4 ч.2, ч.4 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкт владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Судом встановлено, що ГУ ПФУ в Рівннській області не було прийнято рішення з урахуванням норм Закону про пенсійне забезпечення в редакції від 09.12.2012, тому підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію на даний час відсутні.
Відповідно до норми ч.1 ст.45 Закону про пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Враховуючи те, що позивач набув право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 з 21.01.2021 (по досягненню 50 років), але із заявою про призначення такої пенсії звернувся 15.03.2024, саме з цієї дати йому повинна бути призначена пенсія.
На підставі вищевикладеного, суд, з урахуванням норми ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог. Тому суд також зобов`язує ГУ ПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 15.03.2024 про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
Вимоги зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.
Суд звертає увагу, що ГУ ПФУ в Рівненській області, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, ще не приймав рішення. Оскільки захисту судом підлягають лише порушені права позивача, то вказана вимога на даний момент не підлягає задоволенню.
Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Судові витрати.
1. Судовий збір.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, але даний спір виник внаслідок протиправного рішення ГУ ПФУ в Рівненській області, суд, на підставі ч.8 ст.139 КАС України, стягує на користь позивача з цієї особи судовий збір у повному обсязі в розмірі 1211,20 грн.
2. Правнича допомога
Позивач просить суд стягнути на її користь 4000 грн витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 6 цієї статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, в тому числі: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.
Суд звертає увагу, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вказана правова позиція міститься також в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №808/1849/18.
Крім того, у разі, якщо під час вирішення клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених стороною в адміністративній справі суб`єктом приватного права, за рахунок бюджетних асигнувань іншої сторони суб`єкта владних повноважень, суди доходять висновку про неспівмірність зазначеного у клопотанні розміру витрат на таку допомогу, то суди повинні на підставі аналізу поданих сторонами доказів, з урахуванням категорії складності та значення справи для сторін, самостійно визначити розмір судових витрат на правничу допомогу, який має бути відшкодований.
Вказана правова позиція міститься також в постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №160/6762/21.
Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копії наступних документів: договору від 27.03.2024 № 27/03 про надання професійної правничої допомоги, укладеного між адвокатом Трофименко Н.В. та позивачем; квитанцією до прибуткового касового ордера від 28.03.2024 на суму 4000 грн; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 20.06.2018 серії ЗР № 21/1478; оригінал ордеру від 28.03.2024 серії АО № 1121451.
Суд враховує, що: дана справа є справою незначної складності і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні); судові засідання у справі не проводились; представником позивача було складено та подано до суду обов`язковий процесуальний документ - позов; представником позивача було обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, в тому числі обрано неналежного відповідача; адміністративна справа не впливає на репутацію позивача і не викликає публічного інтересу; в даних правовідносинах наявна стала практика судів; розмір гонорару у сумі 4000 грн охоплює представництво інтересів позивача не виключно у Сумському окружному адміністративному суді, а й в Другому апеляційному адміністративному суді, ГУ ПФУ в Сумській області та інших підприємствах, установах та організаціях.
Отже, беручи до уваги встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що розумно обґрунтованими і справедливими є витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн, які у відповідності до норми ст. 139 КАС України і підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок ГУ ПФУ в Рівненській області. В іншій частині заяви про стягнення витрат на правничу допомогу суд відмовляє.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
4. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - відмовити.
6. В частині заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн - відмовити.
7. Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
8. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
9. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та підписано суддею 17.02.2025.

Суддя А.І. Сидорук