Справа № 826/10015/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2022 у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.02.2018 № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що працівниками ГУ ДФС у Київській області на підставі пп. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20, п. 75.1 ст. 75, ст. 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку ПАТ «Банк «Київська Русь» з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Під час перевірки встановлено, що позивачем порушено вимоги п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України в частині термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кількість затримки сплати склала від 10 до 102 днів, за що ст. 126 Податкового кодексу України передбачена відповідальність.

Висновки перевірки зафіксовані в акті від 26.01.2018 №248/10-36-51-01/24214088.

На підставі викладених в акті перевірки відомостей відповідачем 12.02.2018 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форми «Ш» №, яким на підставі ст. 126 ПК України до ПАТ «Банк «Київська Русь» за затримку на 102, 91, 57 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 20 716,15 грн., застосовано штраф у розмірі 20% в сумі 4 143,23 грн.;

- форми «Ш» №, яким на підставі ст. 126 ПК України до ПАТ «Банк «Київська Русь» за затримку на 10, 10, 10 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 18 573,40 грн., застосовано штраф у розмірі 10% в сумі 1 857,34 грн.

За наслідками адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 22.05.2018 №17577/6/99-99-11-03-01-25 частково задоволено скаргу ПАТ «Банк «Київська Русь» та скасовано згадані вище податкові повідомлення-рішення щодо застосування штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з юридичних осіб в частині подання уточнюючого розрахунку на зменшення податкових зобов`язань, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення, зокрема, тим, що застосування до ПАТ «Банк «Київська Русь» штрафів на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень під час ліквідаційної процедури банку суперечить вимогам ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що свідчить про протиправність оскаржуваних індивідуальних актів. Крім того, суд першої інстанції підкреслив, що попри часткове скасування податкових повідомлень-рішень Державною фіскальною службою України нові податкові повідомлення-рішення відповідачем не прийняті, що не дає можливість вважати їх відкликаними у розумінні ст. 60 Податкового кодексу України.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми ст. 126 Податкового кодексу України, за якою передбачена нею штрафна санкція нараховується вже на погашену суму податкового боргу, а при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Абзацом 1 підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Згідно пп. «б» пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

За правилами статті 126 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас, пунктом 1.3 статті 1 ПК України встановлено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Враховуючи наведене, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), пріоритетними є норми Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону № 4452-VI під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Матеріали справи свідчать, що 19.03.2015 Правлінням Національного банку України було прийнято постанову за №190 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних».

На підставі цієї постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.03.2015 №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.07.2015 №138, яким розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», призначено уповноважену особу Фонду Волкова О.Ю. та делеговано йому всі повноваження ліквідатора банку строком на 1 рік.

У подальшому, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були прийняті рішення від 23.06.2016 №1085 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та делегування повноважень ліквідатора» та рішення від 01.09.2016 №1706 «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь». Зокрема, за змістом рішення від 23.06.2016 Фонд вирішив продовжити строки здійснення процедури ліквідації Банку на 2 роки, тобто на термін по 16.07.2018 включно.

Згодом 13.07.2020 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення за №1335 «Про деякі питання ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь», зі змісту якого вбачається, що процедура ліквідації Банку не була завершена.

Отже, призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» відбулися 17.07.2015, а процедуру виведення банку з ринку розпочато ще у березні 2015 року. При цьому у газеті «Голос України» від 23.07.2015 №131 (6135) опубліковано повідомлення про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на таку ліквідацію. Таким чином, станом на час прийняття оскаржуваних індивідуальних актів відповідач був обізнаний про ліквідацію банку.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями нараховано штрафи 12.02.2018, тобто, у період здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь», такі рішення підлягають скасуванню, оскільки суперечать прямій забороні робити це в період ліквідації банку (ч. 3 ст. 46 Закону № 4452-VI).

Аналогічна за змістом правова позиція щодо застосування наведених норм права за подібних обставин висловлена Верховним Судом у постановах від 17.12.2020 у справі №825/2771/15-а, від 08.06.2021 у справі №825/1647/17.

Крім того, відповідно до п. 55.1 ст. 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

При цьому в силу п. 60.4 ст. 60 ПК України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

За правилами п. 7 розд. ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 (далі - Порядок №1204), якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку, наданої відповідними підрозділами контролюючого органу, до функцій яких належить розгляд скарг в адміністративному порядку та/або супроводження справ у судах, складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства.

Згідно п. 9 розд. ІІ Порядку №1204 податкові повідомлення-рішення згідно з пунктами 6-8 цього розділу складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного, судового оскарження або іншого рішення про скасування раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення. При цьому у разі отримання вищезазначених рішень структурним підрозділом, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції контролюючого органу, або відповідальною особою, визначеною керівником (виконувачем його обов`язків, його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечується надання такого рішення структурному підрозділу, яким складалось попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 1 робочого дня, що настає за днем його отримання.

Тобто, у разі якщо податкове повідомлення-рішення контролюючого органу про визначення грошового зобов`язання оскаржено, зокрема, в адміністративному порядку, то у разі зменшення за наслідками останнього грошового зобов`язання, визначеного платнику податків оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, платникові податків направляється окреме податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання. У цьому контексті Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 у справі № 640/6129/20 вважав за необхідне зазначити, що прийняття податковим органом похідних податкових повідомлень-рішень у зв`язку зі зміною/скасуванням за наслідками оскарження основного податкового повідомлення-рішення має формальний характер та здійснюється з метою доведення до відома платника податків нових термінів сплати первинно визначеного податкового зобов`язання. Водночас законодавство визначає, що первинне податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним саме з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 26.11.2021 у справі №805/1701/16-а.

Такий запобіжник (вважати відкликаним саме з дати надходження до платника податків нового податкового повідомлення-рішення) законодавець запровадив саме з метою забезпечення реалізації компетентним органом своїх функцій щодо визначення сум зобов`язань, здійснення відповідних нарахувань, застосування штрафних санкцій, чого, як правильно встановлено судом першої інстанції, податковий орган не зробив.

Отже, за наведеного вище правового регулювання та з урахуванням того, що після прийняття ДФС України рішення про часткове скасування податкових повідомлень-рішень від 12.02.2018 № та №1 нових рішень податковим органом не приймалося, стверджувати про те, що вказані індивідуальні акти вважаються відкликаними, відсутні підстави.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність прийняття ГУ ДФС у Київській області податкових повідомлень-рішень від 12.02.2018 № та №. При цьому, будь-яких аргументів на спростування вказаних висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

Доводи апелянта про те, що за нормами ст. 126 ПК України штрафна санкція нараховується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу, на що не впливає подальше подання уточнюючих розрахунків із зменшенням суми податкового зобов`язання, колегія суддів у контексті встановлених вище обставин відхиляє, оскільки, як було встановлено вище, у ГУ ДФС у Київській області станом на 12.02.2018 були відсутні правові підстави для прийняття рішень про застосування до ПАТ «Банк «Київська Русь» штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання взагалі.

При цьому, проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.