Справа № 420/23899/24
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вичинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 , відповідно до абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (в редакції Закону, що діяла до 18.05.2024 р.), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 , на підставі рапорта від 09.04.2024 р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , в особі командира, прийняти рішення та видати наказ по особовому складу про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (в редакції Закону, що діяла до 18.05.2024 р.), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 ;

- встановити судовий контроль за виконанням цього рішення суду, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання цього рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 у лютому 2022 р., та проходить її у військовій НОМЕР_2 . 04.04.2024 року мати позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала висновок ЛКК при «КНП центр ПМСД Білгород-Дністровської районної Ради» № 259 від 04.04.2024 року, відповідно до якого вона, у зв`язку з неспроможністю до самостійного пересування і самообслуговування та когнітивними розладами, потребує постійного стороннього догляду Крім того, відповідно Довідці № 6/52 від 09.04.2024 р. про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданій Семенівським старостинським округом Старокозацької сільської ради уповноваженому власнику (співвласнику, наймачу) житлового приміщення - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 одна.

Відповідно до абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 р. (в редакції Закону, що діяла на момент подачі рапорту) - далі Закон № 2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час дії воєнного стану: на підставах, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. На час отримання Довідки ЛКК при «КНП центр ПМСД Білгород-Дністровської районної Ради» № 259 від 04.04.2024 р. та Довідки № 6/52 від 09.04.2024 р., які є офіційними документами, які підтверджують вказану підставу для звільнення з військової служби, передбачену абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, Позивач знаходився за місцем свого проживання де в період часу з 23.03.2024 року по 16.06.2024 року, позивач перебував у відпустках через лікування, проведення операції та проходження реабілітації, пов`язаних з пораненням, отриманим 03.03.2024 року під час виконання бойового завдання.

Враховуючи, що мати позивача потребувала постійного стороннього догляду, який окрім позивача ніким більше не міг бути здійснений, а сам позивач в цей час проходив реабілітацію далеко поза межами дислокації ВЧ НОМЕР_1 та не бажав продовжувати військову службу, 09.04.2024 року позивач склав рапорт про звільнення з військової служби на підставі абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який разом з копіями підтверджючих документів, а саме: довідки ЛКК при КНП «Центр ПМСД Білгород-Дністровської районної Ради» № 259 від 04.04.2024 р., свідоцтва про народження на своє ім`я, паспорту та довідки про РНОКПП матері, направив цінним листом засобами АТ «Укрпошта» на ім`я т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_3 полковника

ОСОБА_3 додаток до вказаного рапорту, 11.04.2024 р. адвокатом Тулянцевою В.В., в інтересах Позивача, на підставі договору про надання правової допомоги № 7 від 09.04.2024 р., на ім`я т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_3 полковника ОСОБА_4 , направлено заяву про приєднання до раніше поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби нотаріально завірені копії документів, а саме: свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; паспорта ОСОБА_2 ; довідки № 6/52 від 09.04.2024 р., а також ордер адвоката та копію договору про надання правової допомоги.

Враховуючи, що у передбачений чинним законодавством строк, ні на адресу позивача, ні на адресу адвоката Тулянцевої В.В., відповідач не направив листа за результатами розгляду рапорту про звільнення та заяви адвоката, 14.06.2024 р. на ім`я т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_3 полковника ОСОБА_4 , адвокатом Тулянцевою В.В., в інтересах позивача, направлений адвокатський запит за вих. № 17 про надання інформації про результати розгляду рапорту позивача.

28.06.2024 р. у відповідь на адвокатський запит відповідач направив на адресу представника позивача лист за вих. № 0666/35/4589 від 28.06.2024 р. за підписом т.в.о. начальника штабу - першого заступника командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 , яким повідомлено про те, що: «... на підставі абзацу 2 частини 2 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», з огляду на необхідність надання значного обсягу інформації за Вашим адвокатським запитом, сповіщаємо про продовження строків відповіді на Ваш запит до двадцяти робочих днів».

05.07.2024 р. відповідач направив на адресу представника позивача лист за вих. № 0666/35/4727 від 05.07.2024 р. за підписом т.в.о. начальника штабу - першого заступника командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 , яким повідомлено про те, що: «... Військовою частиною НОМЕР_1 на Вашу адресу було відправлено лист в якому повідомили, що Вашу заяву від 11.04.2024 (за вх. № 6185 від 30.04.2024) та рапорт ОСОБА_1 від 09.04.2024 (за вх. № 6237 від 01.05.2024) розглянуто. Було повідомлено, що ОСОБА_1 , станом на момент розгляду рапорту, заяви та доданих до них документів - мав право на звільнення з військової служби на підставі абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу», але ним не скористався, оскільки перебував на лікуванні з 28.04.2024, що унеможливило його звільнення. Було рекомендовано після закінчення лікування здійснити подання рапорту «по команді» згідно пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, та відповідно до стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в якій зазначається, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Разом з тим уважно розглянувши документи, які були долучені на підтвердження підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 , постало питання долучення Вами Висновку ЛКК № 438 від 14.06.2024 (долучений разом з адвокатським запитом за вх. № 9129 від 23.06.2024), в пункті 4 якого зазначається: «рекомендовано соціальні послуги: ..., отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи». Тобто, висновок не містить рекомендацію - потребує постійного стороннього догляду, як того вимагає абзац 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції до 19.05.2024, а саме: «у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я». У довідці ЛКК № 259 від 04.04.2024, поданій разом з рапортом ОСОБА_1 від 09.04.2024, у висновку зазначається: «...потребує постійного стороннього догляду». У зв`язку з наявністю двох медичних документів ЛКК, виданих ОСОБА_6 (матері ОСОБА_1 ), військова частина бере до уваги актуальний документ, а саме останньої дати видачі - висновок ЛКК № 438 від 14.06.2024. А тому, з огляду на вищевказане, не вбачається наявність підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 ».

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо звільнення його з військової служби протиправною, оскільки відповідно до абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (в редакції Закону, яка діяла на час звернення з рапортом про звільнення), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 , він мав право на звільнення зі служби, подав на ім`я т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_4 відповідний рапорт разом з передбаченими чинним законодавством документами для підтвердження необхідності догляду за хворою матір`ю, що у свою чергу стало підставою звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою від 05.08.2024 року суд відкрив провадження в адміністративній справі та ухвалив розгляд справи № 420/23899/24 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 11.09.2024 року.

07.08.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України). Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ. На даний час законодавством чітко не визначено та не передбачено ряд моментів при подачі рапортів військовослужбовцями - реєстрація, термін розгляду, оформлення відповіді командира по суті. Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди. Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Згідно з пунктом 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них. Розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі. Таким чином, прийняття наказу про звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу військовослужбовець ОСОБА_1 .

Щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 відповідач зазначив, що з згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції від 18.05.2024, вступили в силу нові зміни до ст.26 «Звільнення з військової служби». В зв`язку з цим діють вже нові умови звільнення через сімейні обставини і підпункт, на який посилається позивач в адміністративному позові, не відповідає чинному законодавству. Позивач, в даному адміністративному позові просить звільнити його на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону № 2122-ІХ від 15.03.2022 за абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26. Відповідно до абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції до 18.05.2024, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медикосоціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_1 , позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена випискою із постанови лікарсько-консультативної комісії від 04.04.2024 №259, відповідно до якої ОСОБА_2 , у зв`язку з неспроможністю до самостійного пересування і самообслуговування та когнітивними розладами, потребує постійного стороннього догляду.

Відповідач зазначає, що процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317. Підпунктом 1 пункту 11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків. Водночас згідно з пунктом 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008 № 189, який зареєстрований в МЮУ 02.06.2021 за № 731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) до досягнення дитиною 16-річного віку. Отже, в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК можна дійти висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Відповідно до абз. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь того висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. А тому, виписка із постанови лікарсько-консультативної комісії від 04.04.2024 №259 не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю позивача, оскільки для підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа. Водночас позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за матір`ю, разом з адміністративним позовом не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідача щодо його незвільнення зі служби.

Також відповідач зауважує, що довідка лікарсько-консультативної комісії має видаватись медичними закладами за сталою формою. Висновок ЛКК надається особі, що звернулась із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31 липня 2013 року № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК. Тобто, дана довідка видається за формою №080-4/o, затвердженою Міністерством охорони здоров`я України. Висновок лікарсько-консультативної комісії від 04.04.2024 №259 КНП центр ПМСД Білгород-Дністровської районної Ради виданий не за формою №080-4/o, затвердженою Міністерством охорони здоров`я України, і, як наслідок, не може розглядатися доказом, на підтвердження того, що мати ОСОБА_1 дійсно потребує постійного стороннього догляду.

Відповідем зазначено, що військовою частиною НОМЕР_1 було розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 09.04.2024 та повідомлено, що станом на момент розгляду рапорту, заяви та доданих до них документів - мав право на звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Втім, враховуючи те, що останній перебував на лікуванні з 28.04.2024, даний факт унеможливлював його звільнення із військової служби. Позивачу було рекомендовано після закінчення лікування здійснити подання рапорту «по команді» згідно пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, та відповідно до стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в якій зазначається, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Окрім того, позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував факт подачі своєму безпосередньому командиру рапорту про звільнення із військової служби. Або залишення скарги, стосовно неприйняття даних рапортів безпосереднім командиром. Втім, безпосереднім командиром позивача не було відмовлено в вирішенні питання.

Крім того, відповідач вказав, що надаючи відповідь на адвокатський запит від 14.06.2024, зареєстрований за вх. №9129 від 23.06.2024, військова частина НОМЕР_1 , уважно розглянувши документи, які були долучені на підтвердження підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 , постало питання долучення позивачем Висновку ЛКК №438 від 14.06.2024 (долучений разом з адвокатським запитом за вх. №9129 від 23.06.2024), в пункті 4 якого зазначається: «рекомендовано соціальні послуги: …, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи». Тобто, висновок не містить рекомендацію потребує постійного стороннього догляду, як того вимагає Абзац 4 п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції до 19.05.2024. У довідці ЛКК №259 від 04.04.2024, поданій разом з рапортом ОСОБА_1 від 09.04.2024, у висновку зазначається: «...потребує постійного стороннього догляду». Враховуючи наявність двох довідок ЛКК, військова частина НОМЕР_1 брала до уваги останню довідку, актуальну, а саме останньої дати видачі висновок ЛКК №438 від 14.06.2024. А тому, з огляду на вищевказане, у ОСОБА_1 не вбачалося наявності підстав для звільнення з військової служби.

12.08.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача наполягає на тому, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII в редакції Закону, що діяла на час звернення позивача з рапортом про звільнення, тобто на 09.04.2024 р.

Щодо твердження відповідача про ненадання позивачем висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за матір`ю, представник позивача вказує, що Положення № 1317, на яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи особам, що досягли повноліття, які звертаються для встановлення інвалідності та у зв`язку з цим можуть потребувати постійного догляду, та не стосується осіб, що потребують постійного догляду без встановлення інвалідності. Сторона позивача вважає, що наданий висновок ЛКК № 438 від 14.06.2024 р., складений КНП «Центр ПМСД Білгород-Дністровської районної Ради», у якому зазначено, що матері Позивача - ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, є достатньою підставою для висновку, що вона потребує постійного догляду у розумінні абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції Закону, яка діяла на час подання рапорту про звільнення, а саме 09.04.2024 р.). Також, зазначений висновок ЛКК № 438 від 14.06.2024 р. не спростовує факт необхідності постійного стороннього догляду, встановленому відповідно довідки ЛКК при КНП «Центр ПМСД Білгород-Дністровської районної Ради» № 259 від 04.04.2024 р., у висновку якої зазначається, а навпаки підтверджує цей факт.

Також представником позивача зазначено, що у передбачений чинним законодавством строк, ні на адресу Позивача, ні на адресу адвоката Тулянцевої В.В., відповідач не направив листа за результатами розгляду рапорту про звільнення та заяви адвоката, 14.06.2024 р. При цьому у відзиві на позов, відповідач зазначає, що про результати розгляду рапорту позивача та заяви адвоката було повідомлено. Але, не конкретизує, кого повідомлено, коли і яким чином, та не надає у підтвердження цього факту будь-які докази (копію будь-якого офіційного повідомлення, щодо результатів розгляду рапорту, чи копію рапорту позивача з відповідною резолюцією, датою, підписом та зазначення звання та посади особи, яка наклала резолюцію, вихідного номеру їх реєстрації, копією квитанції про поштове відправлення, тощо), що є порушенням п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС України, відповідно якому до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Крім того, сторона позивача зауважує, що оскільки позивач у визначений законодавством спосіб реалізував своє право на звільнення з військової служби, подавши відповідний рапорт на ім`я особи, до повноважень якої віднесено прийняття рішення про звільнення з військової служби, в якому зазначив про не бажання продовжувати військову службу, та надав відповідні документи, такий рапорт підлягав задоволенню. Таким чином, право позивача на звільнення з військової служби, на підставі абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції Закону, яка діяла на час подання рапорту про звільнення, а саме 09.04.2024 р.), кореспондується з обов`язком відповідача звільнити останнього з військової служби за вказаною підставою за наявності документів, які підтверджують це право. З огляду на викладене, в цьому випадку у відповідача немає дискреційних повноважень, оскільки закон не передбачає будьяких альтернативних варіантів рішення за наслідками вирішення рапорту військовослужбовця за наявних обставин.

В підготовче судове засідання, призначене на 11.09.2024 року, з`явився представник позивача. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Ухвалою від 11.09.2024 року суд витребував від військової частини НОМЕР_1 докази по справі № 420/23899/24, а саме: лист який був направлений ОСОБА_1 або його представнику за результатом розгляду заяви від 11.04.2024 (за вх. № 6185 від 30.04.2024) та рапорт Конашука С.М. від 09.04.2024 (за вх. № 6237 від 01.05.2024) та докази направлення вказаного листа.

Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 11.09.2024 року, відклав підготовче судове засідання на 08.10.2024 року.

24.09.2024 року до суду відповідачем на виконня ухвали від 11.09.2024 року надано лист від 01.05.2024року № 0666/35/3173 та скріншот з мобільного затосунку банку про проведення транзакції 21.05.2024 року за послуги Укрпошти.

Підготовче судове засідання, призначене на 08.10.2024 року, було перенесено на 29.10.2024 року у зв`язку з перебування судді у відпустці.

29.10.2024 року до суду від представника позивача надійшла заява, в якій просить розглянути справу без участі представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тулянцева Д.С. з урахуванням наступних пояснень. Так, представником позивача зазначено, що сторона позивача вважає, що надані відповідачем документи на виконання ухвали суду не можуть бути долучені до справи як належні, допустимі та достовірні докази, бо вони не відповідають вимогам ст.ст. 73-75 КАС України. Належним та достовірним доказом направлення адресату кореспонденції є оригінали фіскального чеку (квитанції) та опису вкладення, в якому зазначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилається на його адресу. Згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 (далі - Правила), доказом направлення адресату кореспонденції є оригінал розрахункового документу (оригінал поштової квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення. Відповідно до п. 19 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою. Пунктом 61 Правил встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. Разом з тим, на підтвердження відправлення листа за № 0666/35/3173 датований 01.05.2024 р. відповідачем не надано ані оригінали фіскального чеку (квитанції), ані опису вкладення, в якому зазначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилається на його адресу. З наданого ж скріншоту з мобільного застосунку щодо проведення транзакції 21.05.2024 р. о 11:01 год. за послуги пошти з власної дебетової карти не можливо встановити ані відправника, ані адресата, ані назви надісланого документу. Крім того, транзакція зроблена 21.05.2024 р. о 11:01 год., хоча лист за № 0666/35/3173 датований 01.05.2024 р. Враховуючи викладене, наданий скріншот з мобільного застосунку щодо проведення транзакції не може слугувати належним та достовірним доказом.

Також представникм позивача зауважено, що відповідачем не наданий рапорт ОСОБА_1 , який витребувовувася судом, та який повинен був бути зареєстрований у передбеченому законом порядку та переданий на розгляд командиру військової частини.

Крім того, представник позивача вказує, що лист за № 0666/35/3173 датований 01.05.2024 р. підписаний начальником штабу - першим заступником командира ВЧ НОМЕР_1 полковником ОСОБА_7 , а відповідь на адвокатський запит за вих. № 0666/35/4589 від 28.06.2024 р. підписна т.в.о. начальника штабу - першим заступником командира ВЧ НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_5 , тобто жодних відомостей щодо розгляду по суті рапорту Позивача уповноваженою на те посадовою особою військової частини, а саме командиром військової частини, та прийняття за наслідками його розгляду відповідного рішення (про задоволення рапорту та звільнення позивача зі служби або про відмову у задоволенні рапорту із наведенням підстав (обґрунтувань) для відмови відповідачем не надано.

В підготовче судове засідання, призначене на 29.10.2024 року, з`явився представник відповідача. Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно. Від представник позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою від 29.10.2024 року суд продовжив шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі № 420/23899/24 на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 19.11.2024 року.

В підготовче судове засідання, призначене на 19.11.2024 року, учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином та завчасно. Від представник позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Ухвалою суду від 19.11.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 17.12.2024 року.

В судове засідання, призначене на 17.12.2024 року, з`явилися представник відповідача.

У судовому засіданні 17.12.2024 року під час розгляду справи по суті представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні 17.12.2024 року суд з`ясував думку учасників справи щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 17.12.2024 року, суд задовольнив клопотання учасників справи та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України та перейшов до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши сторін, розглянувши подані заяви по суті справи та докази для їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 з 15.05.2022 року проходить службу у військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується записом у військовому квитку НОМЕР_5 .

09.04.2024 року ОСОБА_1 складено рапорт на імя т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 , в якому зазначено, що його мати ОСОБА_2 , відповідно до висновку ЛКК потребує постійного стороннього догляду, бажання продовжувати військову службу він не має, у зв`язку з чим позивач просив звільнити його з військової служби на підставі зазначених сімейних обставин відповідно до абз. 3 пп.г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». В якості додатків до рапорту вказано: копію свідоцтва про народження, копію висновку ЛКК матері, копію паспорту та довідки РНОКПП матері.

Вказаний рапорт був направлений поштою на адресу відповідача.

На підтвердження направлення позивачем надано накладну № 760 від 09.04.2024 року, в якій відправником вказано адвоката Тулянцеву В.В., одержувачем військова частина НОМЕР_1 .

Згідно рекомендованого повідомлення про врушення поштового відправлення відправлення № 760 вручено військовій частині НОМЕР_1 24.04.2024 року.

11.04.2024 року адвокатом Тулянцевою В.В., в інтересах позивача, на ім`я т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_4 , направлено заяву про приєднання до раніше поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби нотаріально завірені копії документів, а саме: свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; паспорта ОСОБА_2 ; довідки Старокозацької сільської ради.

14.06.2024 року адвокат Тулянцева Валентина Володимрівна звернулася з адвокатським запитом до т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_4 , в якому просила: надати мотивовану відповідь, на якому стані перебуває розгляд рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби; звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. 3 пп.г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; надати мотивовану відповідь на адвокатський запит.

Лист за вих. № 0666/35/4727 від 05.07.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 , у відповідь на адвокатський запит від 14.06.2024 року, повідомлено про те, що: «... Військовою частиною НОМЕР_1 на Вашу адресу було відправлено лист в якому повідомили, що Вашу заяву від 11.04.2024 (за вх. № 6185 від 30.04.2024) та рапорт ОСОБА_1 від 09.04.2024 (за вх. № 6237 від 01.05.2024) розглянуто. Було повідомлено, що ОСОБА_1 , станом на момент розгляду рапорту, заяви та доданих до них документів - мав право на звільнення з військової служби на підставі абз. 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу», але ним не скористався, оскільки перебував на лікуванні з 28.04.2024, що унеможливило його звільнення. Було рекомендовано після закінчення лікування здійснити подання рапорту «по команді» згідно пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, та відповідно до стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в якій зазначається, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Разом з тим уважно розглянувши документи, які були долучені на підтвердження підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 , постало питання долучення Вами Висновку ЛКК № 438 від 14.06.2024 (долучений разом з адвокатським запитом за вх. № 9129 від 23.06.2024), в пункті 4 якого зазначається: «рекомендовано соціальні послуги: ..., отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи». Тобто, висновок не містить рекомендацію - потребує постійного стороннього догляду, як того вимагає абзац 4 п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу» в редакції до 19.05.2024, а саме: «у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я».

У довідці ЛКК № 259 від 04.04.2024, поданій разом з рапортом ОСОБА_1 від 09.04.2024, у висновку зазначається: «...потребує постійного стороннього догляду».

У зв`язку з наявністю двох медичних документів ЛКК, виданих ОСОБА_6 (матері ОСОБА_1 ), військова частина бере до уваги актуальний документ, а саме останньої дати видачі - висновок ЛКК № 438 від 14.06.2024. А тому, з огляду на вищевказане, не вбачається наявність підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 ».

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо звільнення його з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із частинами першою, другою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Перелік підстав для звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

Згідно із пунктом 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

10.04.2009 Міністром оборони України видано наказ №170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».

Означеним підзаконним нормативно-правовим актом визначено механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153.

Згідно із пунктом 12.1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Відповідно до пункту 14.10 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Згідно із пунктом 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII) «Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:

- копія аркуша бесіди;

- копія рапорту військовослужбовця;

- документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;

- копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів свідчить про те, що видачі наказу про звільнення з військової служби передує певний алгоритм дій, а саме: подання рапорту з чітко визначеним переліком документів; здавання справ, посад, розрахунок з військовослужбовцем, тощо.

Як установлено судом та зазначено вище, 09.04.2024 року ОСОБА_1 складено рапорт на імя т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 , в якому зазначено, що його мати ОСОБА_2 , відповідно до висновку ЛКК потребує постійного стороннього догляду, бажання продовжувати військову службу він не має, у зв`язку з чим позивач просив звільнити його з військової служби на підставі зазначених сімейних обставин відповідно до абз. 3 пп.г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». В якості додатків до рапорту вказано: копію свідоцтва про народження, копію висновку ЛКК матері, копію паспорту та довідки РНОКПП матері.

Вказаний рапорт був направлений поштою на адресу відповідача.

На підтвердження направлення позивачем надано накладну № 760 від 09.04.2024 року, в якій відправником вказано адвоката Тулянцеву В.В., одержувачем військова частина НОМЕР_1 .

Крім того, 11.04.2024 року адвокатом Тулянцевою В.В., в інтересах позивача, на ім`я т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_4 , направлено заяву про приєднання до раніше поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби нотаріально завірені копії документів, а саме: свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; паспорта ОСОБА_2 ; довідки Старокозацької сільської ради.

Як вбачається з листа військової частини НОМЕР_1 за вих. № 0666/35/4727 від 05.07.2024 року, наданого у відповідь на адвокатський запит від 14.06.2024 року, заяву від 11.04.2024 року було зареєстровано за вх. № 6185 від 30.04.2024 року, рапорт ОСОБА_1 від 09.04.2024 року зареєстровано за вх. № 6237 від 01.05.2024 року.

Однак, рапорт позивача про звільнення з відміткою про реєстрацію 01.05.2024 року, ні до відзиву на позовну заяву, ні на виконання ухвали суду про витребування доказів від 11.09.2024 року до суду, відповідачем не надано.

Разом з тим, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 760, яким було направлено рапорт позивача про звільнення від 09.04.2024 року, вручено військовій частині НОМЕР_1 24.04.2024 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач наполягає, що військовою частиною НОМЕР_1 було розглянуто рапорт позивача та повідомлено про результати його розгляду, разом з тим даказів на підтвердження зазначених обставин разом з відзивом не було надано.

Лише на виконання ухвали суду про витребування доказів від 11.09.2024 року, відповідачем надано лист від 01.05.2024 року за вих. № 0666/35/3173 адресований адвокату Тулянцевій В.В., в якому зазначено наступне: «На Вашу заяву від 11.04.2024 (вх.№ 6185 від 30.04.2024) та рапорт від 09.04.2024 (вх.№ 6237 від 01.05.2024) повідомляємо наступне, що ОСОБА_8 », має право на звільнення з військової служби, згідно рапорту та пакету документів, які були надані Вами для звільнення з військової служби на підставі пп «Г» п.2.ч.4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так як ОСОБА_9 знаходиться на лікуванні з 28.04.2024, це унеможливлює його звільнення. Рекомендую після закінчення лікування ОСОБА_10 , здійснити подання рапорту «по команді» згідно, п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а також приписами статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Згідно із статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.».

В якості доказу направлення вказаного листа відповідач надав скріншот з мобільного затосунку банку про проведення транзакції 21.05.2024 року за послуги Укрпошти.

Однак, з наданого скріншоту за послуги пошти з власної дебетової карти не можливо встановити ані відправника, ані адресата, ані назви надісланого документу. Крім того, транзакція зроблена 21.05.2024 р. о 11:01 год., хоча лист за № 0666/35/3173 датований 01.05.2024 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що наданий скріншот з мобільного застосунку щодо проведення транзакції не може слугувати належним доказом направлення вказаного листа представнику позивача.

Суд зазначає, що з аналізу наведених вище норм слідує, що за результатом розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Відповідно до пункту 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Таким чином, рапорт на звільнення має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається рапорт той, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином.

Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

При цьому, проаналізувавши лист відповідача від 01.05.2024 року за вих. № 0666/35/3173, суд встановив, що відповідачем рішення по суті рапорту щодо відмови в задоволенні або задоволення наведеного в ньому питання прийнято не було, вказаний лист не містить надання оцінки доводам, обставинам викладеним позивачем в рапорті. Отже наведений лист не свідчить про прийняття відповідачем рішення за наслідками його розгляду, оскільки відповідачем не було наведено про відмову в задоволенні рапорту або його задоволенні, неприйнято до уваги та не надано оцінку документам, які були підставою для написання рапорту.

Таке повідомлення не звільняє відповідача, як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення, за наслідком розгляду рапорту про звільнення останнього з військової служби або мотивовану відмову в такому. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

З огляду на викладене, суд вважає, що військовою частиною НОМЕР_1 доказів розгляду рапорту про звільнення позивача з військової служби та прийняв відповідного рішення за результатами його розгляду до суду не надано.

Суд зазначає, що до розгляду військовою частиною НОМЕР_1 питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд позбавлений можливості вирішити ініційований позивачем спір по суті.

Тільки після прийняття будь-якого рішення суб`єктом владних повноважень, суд може надати оцінку його відповідності вимогам закону.

Отже, беручи до уваги наведене, суд вказує про передчасність заявлених позивачем позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає у подальшому можливість прийняття суб`єктом владних повноважень протиправних рішень, вчинення дії чи бездіяльності для оскарження яких позивачу необхідно буде повторно звертатись за захистом до суду.

З урахуванням наведеного, суд уважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог.

Згідно із сталою судовою практикою сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в досліджуваних правовідносинах убачається прояв протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 стосовно розгляду рапорту ОСОБА_1 від 09.04.2024 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У зв`язку з тим, що в спірних правовідносинах військова частина НОМЕР_1 проявляє по відношенню до ОСОБА_1 протиправну бездіяльність щодо розгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд уважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути такий рапорт по суті.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно розгляду рапорту ОСОБА_1 від 09.04.2024 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 09.04.2024 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.02.2025 року.

Суддя Г. В. Лебедєва