Справа № 140/12622/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/12622/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 07 жовтня 2024 року №23; зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи в Луцькому м`ясокомбінаті з 27 травня 1985 року по 27 березня 1998 року та призначити пенсію по інвалідності.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 30 вересня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. За результатом розгляду заяви, рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 07 жовтня 2024 року №23 будо відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період роботи з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року у Луцькому м`ясокомбінаті відповідно до уточнюючої довідки від 06 квітня 1998 року №178/02-2, оскільки у акті позапланової перевірки достовірності даних від 29 серпня 2023 року №0300-1105-1/3488 зазначено про відсутність суб`єкта господарювання за місцем реєстрації.

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ у Львівській області протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Покликаючись на статтю 24 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV), вказав, що до 01 січня 2004 року законодавство передбачає зарахування стажу на підставі записів у трудовій книжці. На переконання позивача відповідач неправомірно не зарахував спірний період роботи за записами у трудовій книжці. Також позивач вважає, що відповідачем протиправно не враховано копію уточнюючої довідки від 06 квітня 1998 року №178/02-2, оскільки він не може нести відповідальність за фактичне місце розташування підприємства, де він працював більше 25 років тому. Окрім того, зауважує, що ГУ ПФУ у Львівській області не були враховані відомості із особових рахунків працівників Луцького м`ясокомбінату, у яких вівся облік виплаченої заробітної плати та платежів до Пенсійного фонду, в тому числі й щодо позивача.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.34-36). В обґрунтування цієї позиції вказав, що 30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ у Львівській області було визначене уповноваженим органом на розгляд вказаної заяви. Так, відповідно до статті 32 Закону №1058-IV для осіб, які визнані особами з інвалідністю (незалежно від групи) після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, необхідний страховий стаж становить 15 років. Страховий стаж позивача складає 06 років 08 місяців 15 днів, тому ГУ ПФУ у Львівській області 07 жовтня 2024 року прийнято рішення №23 про відмову позивачу у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року згідно з уточнюючою довідкою від 06 квітня 1998 року №178/02-2, оскільки у акті позапланової перевірки достовірності даних від 29 серпня 2023 року №0300-1105-1/3488 зазначено про відсутність суб`єкта господарювання за місцем реєстрації. Страховий стаж після 01 січня 1998 року зараховано відповідно до даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Відповідач вважає, що його рішення є законним та підстави для його скасування відсутні.

ГУ ПФУ у Волинській області у поясненнях щодо позову (відзиві) (а.с. 40-42) просило відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, позивачем при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України подано дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 виданий 18 липня 2023 року, згідно якої з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року останній працював у ВАТ Луцький м`ясокомбінат. Також, для підтвердження спірного періоду роботи згідно Порядку №637 позивачем подано довідку від 06 квітня 1998 року №178/02-2, однак, період роботи з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки згідно з актом проведеної позапланової перевірки достовірності даних від 29 серпня 2023 року №0300-1105-1/3488 зазначено про відсутність суб`єкта господарювання за місцем реєстрації. Інших документів про підтвердження спірного періоду роботи, передбачених Порядком №637 позивачем не подано.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30 вересня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності (а.с.50).

За принципом екстериторіальності така заява розглядалася ГУ ПФУ у Львівській області, рішенням якого від 07 жовтня 2024 року №23 позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 25).

У рішенні вказано, що необхідний страховий стаж визначений статтею 32 Закону №1058-IV для осіб, які визнані особами з інвалідністю (незалежно від групи) після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, становить 15 років. Страховий стаж позивача складає 06 років 08 місяців 15 днів; вік заявника 62 роки 09 місяців 15 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року згідно з уточнюючою довідкою від 06 квітня 1998 року №178/02-2, оскільки у акті позапланової перевірки достовірності даних від 29 серпня 2023 року №0333-1105-1/3488 зазначено про відсутність суб`єкта господарювання за місцем реєстрації. Страховий стаж з 01 січня 1998 року зараховано згідно з даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним, а тому звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон №1058-IV.

Відповідно до статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Стаття 32 вказаного Закону визначає страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності, зокрема, особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертої статті 24 вказаного Закону визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01 січня 2004 року стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а з 01 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються періоди роботи на підставі відомостей персоніфікованого обліку. Основним документом, що характеризує і підтверджує трудову діяльність особи до 1 січня 2004 року, є трудова книжка.

За обставин цієї справи спірним є питання про зарахування позивачу до стажу роботи періодів трудової діяльності до набрання чинності Законом №1058-IV.

Приписами статті 56 Закону України від 05 липня 1991 року №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

При цьому, суд звертає увагу, що чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 грудня 2019 року у справі №235/805/17, від 06 грудня 2019 року у справі №663/686/16-а, від 06 грудня 2019 року у справі №500/1561/17, від 05 грудня 2019 року у справі №242/2536/16-а.

За обставин цієї справи відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період його роботи у Луцькому м`ясокомбінаті (10 квітня 1996 року перейменовано у ВАТ Луцький м`ясокомбінат) з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року.

Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що запис про період роботи позивача зокрема з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року міститься в дублікаті його трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.18-22). Слід зауважити, що записи про спірний період роботи не містять в собі виправлень, здійснені у послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис.

Отже, трудовою книжкою (дублікатом) підтверджується факт роботи позивача за період з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року у Луцькому м`ясокомбінаті.

При цьому суд наголошує, що записи про відповідні періоди роботи належним чином відображені в дублікаті трудової книжки позивача (внесені у відповідності до положень розділу 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110), а оскаржуване рішення не містить обґрунтування чому спірний період роботи позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо неврахування відомостей уточнюючої довідки від 06 квітня 1998 року №178/02-2. Як встановлено судом, спірна довідка від 06 квітня 1998 року №178/02-2 (а.с.17) видана ВАТ Луцький м`ясокомбінат належним чином засвідчена печаткою підприємства, підписом керівника, містить відомості (з посиланням на реквізити відповідних наказів) про дати прийняття, переведення з посади на посаду, звільнення позивача, про перейменування підприємства.

На переконання суду, та обставина, що ще у 2023 році органу Пенсійного фонду не вдалось здійснити перевірку достовірності даних (відповідачем не вказано яких саме даних і чи стосувались вони саме даної довідки) через відсутність суб`єкта господарювання за місцем реєстрації не впливає на зміст цих записів у цілому та не тягне за собою недійсність даних записів. При цьому частиною другою статті 101 Закону №1788-XII передбачено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій (станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії), що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження спірного стажу позивача.

Сумніви пенсійного органу щодо обґрунтованості видачі підприємством документів для оформлення пенсії чи достовірності поданих відомостей самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Суд повторює, що підстави підтвердження трудової діяльності уточнюючими довідками, іншими документами про роботу виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. У випадку позивача у дублікаті трудової книжки вчинено усі необхідні записи, які однозначно дозволяють встановити період роботи, а тому період роботи з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року (12 років 7 місяців 1 день) підлягає зарахуванню за відомостями трудової книжки. Водночас суд звертає увагу позивача, що записами трудової книжки підтверджено, що саме з 27 серпня 1985 року його було прийнято на роботу у Луцький м`ясокомбінат, тому вимога про зарахування до страхового стажу періоду його роботи з 27 травня 1985 року по 26 серпня 1985 року є необґрунтованою.

Відтак, наведені посилання відповідача є недостатніми для відмови у зарахуванні спірного стажу, оскільки трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу за вказаний період, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

З урахуванням обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідач, не зарахувавши до страхового стажу позивача спірний період його роботи, і відповідно відмовивши у призначенні пенсії по інвалідності, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством. За таких умов, вказане рішення є протиправним та належить до скасування.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію по інвалідності, суд зазначає таке.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України Про пенсійне забезпечення та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд враховує, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №227/3208/16-а.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, враховуючи норми чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд з урахуванням наданих частинами другою, третьою статті 245 КАС України повноважень та з метою повного захисту порушеного права позивача вважає, що позов належить задовольнити частково у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 07 жовтня 2024 року №23 та з огляду на наявність в ОСОБА_1 умов для реалізації права на призначення пенсії по інвалідності зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити позивачу пенсію по інвалідності з 30 вересня 2024 року (з дня звернення із заявою), зарахувавши до страхового стажу період роботи з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 27 травня 1985 року по 26 серпня 1985 року).

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вулиця Митрополита Андрея, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 13814885), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного України у Львівській області від 07 жовтня 2024 року №23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 30 вересня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 27 серпня 1985 року по 27 березня 1998 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк