Справа № 160/23444/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/23444/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в м. Дніпрі в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадської організації "Міжрегіональне бюро екологічного захисту"

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 в адміністративній справі №160/23444/24 (суддя суду першої інстанції Турова О.М.), прийнята без виклику сторін, за позовом Громадської організації "Міжрегіональне бюро екологічного захисту" до Заступника Міністра ОСОБА_1 , Директора Департаменту Шимкус Марина Олександрівна , Заступника директора Департаменту Грицак Олени Анатоліївни , Міністерстви захисту довкілля та природних ресурсів України , Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 (недієздатний інвалід) ОСОБА_51 , ОСОБА_52 (недієздатний інвалід) Піклувальник ОСОБА_53 , , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , Державна екологічна інспекція України про визнання протиправними дій, скасування висновку та тимчасову заборону (зупинення) діяльності,-

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції повертаючи позов на підставі ст. 172 КАС України не встановив належним чином всі обставини, що мають значення для правильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Від ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява Громадської організації Міжрегіональне бюро екологічного захисту до заступника Міністра Крамаренко Олени Володимирівни (відповідач-1), Директора Департаменту Шимкус Марини Олександрівни (відповідач-2), заступника директора Департаменту Грицак Олени Анатоліївни (відповідач-3), Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (відповідач-4), Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал Кривий Ріг (відповідач-5), в якій позивач просить:

- визнати дії суб`єкта владних повноважень: заступника Міністра Крамаренко Олени Володимирівни, директора Департаменту Шимкус Марини Олександрівни, заступника директора Департаменту Грицак Олени Анатоліївни, які полягають у видачі Публічному акціонерному товариству АрселорМіттал Кривий Ріг (Гірничий департамент, відкриті розробки. Нове будівництво Хвостосховища ІІІ карта), місцезнаходження: вул. Криворіжсталі (Орджонікідзе), 1 м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50095, ідентифікаційний код юридичної особи згідно з ) передбаченого пунктом 4 додатку до Закону України Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності документа дозвільного характеру у формі висновку з оцінки впливу на довкілля від 02.08.2022р. №21/01-3/1 і від 27.02.2024р. №21/01-73/1, протиправними;

- скасувати висновок з оцінки впливу на довкілля від 27.02.2024р. №21/01-73/1;

- тимчасово заборонити (зупинити) будівництво хвостосховища ІІІ карта шламового господарства рудозбагачувальної фабрики ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, яке належить до утворювачів та розміщувачів у довкіллі найбільшої кількості відходів в України, наслідком чого є значне забруднення атмосферного повітря, розвиток зсувонебезпечних явищ, підтоплення населених пунктів та сільськогосподарських угідь, що, в свою чергу, перетворило більшість сільської території Криворізького (раніше Широківського) району в зону, непридатну для проживання людини, заборонити всі викиди забруднюючих речовин у вигляді суспендованих твердих частинок недиференційованих за складом (неорганізований викид) в атмосферне повітря стаціонарними джерелами 9702, 9703, 9704, 9705, 9706, 9707, 9708, 9709, розміщення відходів підприємства () на земельних ділянках кадастрові номери: :07:002:0703, :07:002:0704, :07:002:0705, :07:002:0706, :07:002:0707, :07:002:0708, :07:002:0709, :07:002:0710, :07:002:0800 і :07:002:0801, до винесення остаточного рішення в судових справах №160/4073/21, №197/349/21, №197/419/21, №197/444/21, №197/1075/21, №197/417/21, №197/54/21, №197/58/21, №197/446/21, №197/1023/21, №197/448/21, №197/1101/21, №197/1069/21, №197/1073/21, №197/1025/21, №197/373/21, №197/1074/21, №197/1068/21, №197/1071/21, №197/436/21, №197/1024/21, №197/861/21, №197/748/21, №197/999/21, №197/144/21, №197/370/21, №197/826/21, №197/762/21, №197/447/21, №197/1207/21, №197/202/21, №177/440/21, №197/761/21, №197/390/21, №197/1206/21, №197/445/21, №197/349/21, №197/1100/21, №197/417/21, №197/1026/21, №197/718/21, №197/1072/21, №177/434/21, №197/863/21, №177/471/21, №197/77/21, №197/1102/21; кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000001 від 28.02.2023р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365-2 ч.1 ст.364 КК України.

Вважаючи що позивачем в адміністративному позові об`єднано позовні вимоги, що підлягають розгляду в порядку різного судочинства, частина вимог на думку суду підлягає розгляду в порядку КПК, суд першої інстанції повернув позов позивачеві.

Колегія суддів при апеляційному перегляді ухвали суду виходить з такого.

Відповідно до відповідності до пункту 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Тобто, для умов повернення адміністративного позову на підставі визначних ч. 4 ст. 169 КАС України, необхідним є встановлення факту порушення порядку об`єднання позовних вимог.

Як вже зазначалось, відповідно до ч. 1 -5 статті 172 КАС України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Отже, виходячи зі змісту вказаних норм права, під порушенням правил об`єднання позовних вимог слід розуміти: 1) поєднання вимог, які не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, тобто коли похідні вимоги не походять з основної; 2) поєднання вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства; 3) поєднання кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Як видно з матеріалів справи, адміністративний позов ГО «Міжрегіональним бюро екологічного захисту» подано як до суб`єктів владних повноважень - Заступника Міністра Крамаренко Олени Володимирівни, Директора Департаменту Шимкус Марина Олександрівна, Заступника директора Департаменту Грицак Олени Анатоліївни , Міністерстви захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання протиправним та скасування висновку так і до юридичної особи - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про заборону вчиняти певні дії.

Повертаючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про тимчасову заборону (зупинити) будівництво хвостосховища ІІІ карта шламового господарства рудозбагачувальної фабрики ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, яке належить до утворювачів та розміщувачів у довкіллі найбільшої кількості відходів в України, наслідком чого є значне забруднення атмосферного повітря, розвиток зсувонебезпечних явищ, підтоплення населених пунктів та сільськогосподарських угідь, що, в свою чергу, перетворило більшість сільської території Криворізького (раніше Широківського) району в зону, непридатну для проживання людини, заборонити всі викиди забруднюючих речовин у вигляді суспендованих твердих частинок недиференційованих за складом (неорганізований викид) в атмосферне повітря стаціонарними джерелами 9702, 9703, 9704, 9705, 9706, 9707, 9708, 9709, розміщення відходів підприємства () на земельних ділянках кадастрові номери: :07:002:0703, :07:002:0704, :07:002:0705, :07:002:0706, :07:002:0707, :07:002:0708, :07:002:0709, :07:002:0710, :07:002:0800 і :07:002:0801, до винесення остаточного рішення в судових справах №160/4073/21, №197/349/21, №197/419/21, №197/444/21, №197/1075/21, №197/417/21, №197/54/21, №197/58/21, №197/446/21, №197/1023/21, №197/448/21, №197/1101/21, №197/1069/21, №197/1073/21, №197/1025/21, №197/373/21, №197/1074/21, №197/1068/21, №197/1071/21, №197/436/21, №197/1024/21, №197/861/21, №197/748/21, №197/999/21, №197/144/21, №197/370/21, №197/826/21, №197/762/21, №197/447/21, №197/1207/21, №197/202/21, №177/440/21, №197/761/21, №197/390/21, №197/1206/21, №197/445/21, №197/349/21, №197/1100/21, №197/417/21, №197/1026/21, №197/718/21, №197/1072/21, №177/434/21, №197/863/21, №177/471/21, №197/77/21, №197/1102/21; кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000001 від 28.02.2023р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365-2 ч.1 ст.364 КК України підлягають розгляду в порядку іншого судочинства, а саме в порядку КПК, відтак позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог.

Суд вказав, що наведена вимога позову є фактично заходом забезпечення кримінального провадження, відтак таке питання має вирішуватись в порядку КПК.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 2 статті 131 КПК України визначений перелік заходів забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно з п.3 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження, зокрема, є тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом.

Розгляд слідчим суддею клопотань про тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом має здійснюватись на підставі глави 13 КПК, статей 148-153 КПК.

Згідно з положеннями ст.148 КПК України, у разі наявності достатніх підстав вважати, що для припинення кримінального правопорушення чи запобігання вчиненню іншого, припинення або запобігання протиправній поведінці підозрюваного щодо перешкоджання кримінальному провадженню, забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, необхідно тимчасово обмежити підозрюваного у користуванні спеціальним правом, слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа мають право тимчасово вилучити документи, які посвідчують користування спеціальним правом, у законно затриманої ними особи в порядку, передбаченому статтею 208 цього Кодексу.

Статтею 150 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором під час досудового розслідування має право звернутися до слідчого судді із клопотанням про тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом. У випадку тимчасового вилучення документів, які посвідчують користування спеціальним правом, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний звернутися до слідчого судді із відповідним клопотанням не пізніше двох днів з моменту тимчасового вилучення. Пропуск зазначеного строку тягне за собою необхідність повернення тимчасово вилучених документів.

Отже, повноваженнями на звернення до слідчого судді із клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження наділені лише прокурор та слідчий. Ні сторони кримінального провадження, ні інші особи не мають права на подання такого клопотання або позову в порядку КПК України.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про заборону ПАТ «АрселорМіттал» користуватись спеціальним правом мають бути розглянуті в порядку КПК є таким, що не узгоджується з приписами чинного законодавства, зокрема КПК.

Отже, висновок суду про те, що заявником подану до суду позовну заяву, в якій об`єднані вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, а саме: КАС та КПК, є протиправним.

Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано повернув позовну заяву ГО «Міжрегіонального бюро екологічного захисту» на підставі ч. 4 ст. 172 КАС України.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 цього Кодексу, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС України, до основних засад (принципів) адміністративного судочинства віднесено, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами. У свою чергу, ст. 45 Кодексу встановлює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Суд також враховує вже зазначену позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 30 32 рішення у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу (див. серед іншого (inter alia), рішення у справах «Рош проти Сполученого Королівства» (Roche v. the United Kingdom), заява №32555/96, п. 117, та «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (Salontaji-Drobnjak v. Serbia), заява №36500/05, п. 132). Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A №93). Встановлюючи такі правила, договірна держава користується певною свободою розсуду, однак обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Крім того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява №40877/98, п. 54, та рішення у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі «Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), серія A, №93, п. 59).

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Верховний Суд неодноразово вказував, що поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Суд правомірно не роз`яснив, до якого суду слід звертатися з таким позовом, адже такий спір не підлягав судовому розгляду в будь-якому судочинстві. (правову позицію висловлено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі №9901/497/18, від 5 лютого 2019 року у справі №9901/638/18 та від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 слід скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 243, 311, 315, 320, 321 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Міжрегіональне бюро екологічного захисту» - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду 02.09.2024 в адміністративній справі № 160/23444/24 скасувати.

Матеріали справи № 160/23444/24 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак