Справа № 440/6918/24
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/6918/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

1) визнати протиправними та скасувати:

- пункт 1 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023, яким солдата, гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом в ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України СУВОРА ДОГАНА;

- пункт 2 п.п 2.1., 2.2. Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023 року, яким солдата, гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом в ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України СУВОРА ДОГАНА та позбавлено додаткової винагороди та преміювання, передбаченими Порядком виплат грошового забезпечення іншим особам №260 від 07.06.2018 року, за жовтень 2023 року та за весь період самовільного залишення місця служби, включаючи місяць повернення;

2) зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 зняти з солдата гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, застосоване за Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023, із відображенням зазначеного у всіх документах, що передбачають облік дисциплінарних стягнень.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що за результатами службового розслідування встановлено, що позивач самовільно залишив місце служби, чим порушив вимоги статтей 6, 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, однак з пояснень ОСОБА_1 вбачалось, що 25.10.2023 в.о. командира 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 близько 7:00 в усній формі довів наказ ОСОБА_1 , що він відбуває у відрядження до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 у зв`язку з переведенням в іншу частину. Позивач стверджував, що жодних документів про відрядження не отримував, з наказом про відрядження не ознайомився, коштів на дорогу та житло не отримав, хоча військова частина повинна була його забезпечити коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження, при цьому коштів позивача вистачило тільки щоб доїхати додому. Крім того, позивач вказував, що лист про його відрядження віддали іншому солдату, який поїхав з листом у відпустку у Сумську область і тільки 27.10.2023 позивач поштою отримав свій лист про відрядження. Поміж іншого позивач звертав увагу на те, що у поясненнях наголошував, що завжди перебував на зв`язку з в.о. командира роти, якому в телефонному режимі повідомив, що 30.10.2023 до шикування буде у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , бо жити йому немає де, а коштів для існування також немає, однак в.о. командира роти без будь-яких попереджень подав його у СЗЧ. На переконання позивача, під час службового розслідування Військовою частиною НОМЕР_1 не вжито належних заходів для всебічного з`ясування причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню певних дій військовослужбовця.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У наданому до суду відзиві на позовну заяву /а.с. 60 - 66/ представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що рамках проведення службового розслідування було встановлено факт безпідставної відсутності на військовій службі позивача та перебування його вдома, що підтверджено поясненнями самого позивача, які долучені у ході проведення службового розслідування, а також доводами та аргументами позивача, викладеними у позовній заяві до суду. Зауважував, що позивачем не надано належних аргументів та доказів поважності причин відсутності на військовій службі, натомість за період безпідставної відсутності на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 позивачем порушено загальні обов`язки військовослужбовців, визначені законодавством України та правила військового обліку за час перебування у відрядженні. Наголошував, що порядок вибуття військовослужбовців у відрядження встановлюється актами чинного законодавства, в тому числі порядок дій військовослужбовців у випадку непередбачуваної затримки в дорозі чи несвоєчасного прибуття до місця відрядження чітко встановлюється підзаконними нормативно-правовим актами у сфері військового обов`язку та військової служби, однак позивачем не здійснено всіх належних дій на виконання вимог вказаних актів та підтвердження поважності причин відсутності на військовій службі і несвоєчасного прибуття на визначене місце проходження служби. Крім того, вказував, що позивачем не використано досудовий порядок врегулювання спору та пропущено строки позовної давності при зверненні до суду із позовною заявою, оскільки вказаний спір пов`язаний із питанням проходження публічної служби і тому за вказаної ситуації повинен встановлюватись місячний строк для звернення до суду, який позивачем пропущено.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 11:30 29 січня 2025 року у приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду: 36039, м. Полтава, вул. Пушкарівська,9/26, розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження у справі, витребувано від Військової частини НОМЕР_1 : належним чином засвідчену копію наказу щодо відрядження ОСОБА_1 з 25.10.2023 із доказами щодо ознайомлення з ним ОСОБА_1 (оголошення, доведення до відома тощо), докази вручення позивачу посвідчення про відрядження від 24.10.2023 № Д-504, докази на підтвердження факту забезпечення позивача коштами на відрядження, докази на підтвердження дати ознайомлення позивача із Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023 та матеріалами службового розслідування, за результатами якого прийнято Наказ № 4494 від 21.12.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію наказу щодо відрядження ОСОБА_1 з 25.10.2023 із доказами щодо ознайомлення з ним ОСОБА_1 . Витребувано від Військової частини НОМЕР_1 : належним чином засвідчені копії документів, якими оформлено здачу ОСОБА_1 зброї та екіпірування 25.10.2023; відомості про те, чи продовжувався строк службового розслідування, встановлений у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2023 № 2607, документи на підтвердження відомостей; інформацію про те, чи направлялися матеріали службового розслідування стосовно ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань міста Запоріжжя, та у разі направлення - рішення, прийняті за наслідками їхнього розгляду уповноваженим органом.

Ухвалою суду від 06.02.2025 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України документи на підтвердження повноважень командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 станом на 21.12.2023 щодо накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 під час перебування останнього на посаді стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони Військової частини НОМЕР_2 . Визначено, що витребувані документи надати до суду до 11 лютого 2025 року. Встановлено наступний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, під час розгляду справи по суті: дослідження письмових доказів, демонстрація та дослідження відеозапису. Закрито підготовче провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11 год. 30 хв. 13.02.2025 в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду за адресою: 36039, м. Полтава, вул. Пушкарівська, 9/26.

У судове засідання 13.02.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника /а.с. 137/. Відповідачем також подано заяву про розгляд справи без участі представників Військової частини НОМЕР_1 /а.с. 129/.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За приписами частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, враховуючи те, що всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому у справі відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.

В силу вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ухвалою суду від 17.02.2025 у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №200 від 31.07.2023 солдата ОСОБА_1 , командира відділення 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 липня 2023 №65-РС на посаду гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону, визнано таким, що з 26 липня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою /а.с. 68/.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.10.2023 № 30 старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника аеромобільного відділення аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26 жовтня 2023 року №179-РС на посаду стрільцем-санітаром відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_2 , вирішено вважати таким, що з 30 жовтня 2023 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби АДРЕСА_2 /а.с. 71/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2607 від 03.11.2023 "Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом військової служби за контрактом ОСОБА_1 " вирішено провести службове розслідування стосовно гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 (п. 1), проведення службового розслідування доручено заступнику командира 1 аеромобільної роти з морально-психологічного забезпечення аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшому лейтенанту ОСОБА_3 (п. 2), визначено відповідальній особі службове розслідування провести та подати матеріали службового розслідування встановленим порядком для прийняття рішення у термін до 16 годин 00 хвилин 28 листопада 2023 року (п. 3) /а.с. 78 зворотній бік - 79/.

12.12.2023 т.в.о. командира 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_3 складено Акт службового розслідування, який подано командиру Військової частини НОМЕР_1 15.12.2023, № 10713 /а.с. 74 78/.

В Акті службового розслідування зазначено, що «відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира 1 аеромобільної - роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 від 26 жовтня 2023 року за № 24608 (додаток 2) о 08 годині 00 хвилин 25 жовтня 2023 року під час перевірки наявності особового складу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 в районі зосередження аеромобільної роти, поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 , було виявлено відсутність в строю гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який вибув у відрядження до м. Чернівці та не прибув за місцем призначення, також не повернувся до розташування району зосередження 1 аеромобільної роти. Проведення розшуковик заходів позитивних результатів не дали. Місце знаходження даного військовослужбовця невідоме, по телефонному зв`язку повідомив, що знаходиться в Полтавській області.

З пояснення командира 1 аеромобільпого взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_4 від 10 листопада 2023 року (додаток 3) стало відомо, що під час перевірки особовою складу 1 аеромобільної роти поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 , о 08 годині 00 хвилин 25 жовтня 2023 року було виявлено відсутність в строю гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 .

З пояснення командира 1 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата, призваного по мобілізації, ОСОБА_5 від 10 листопада 2023 року (додаток 4), стало відомо, що напередодні о 20 годині 00 хвилин 24 жовтня 2023 року, до особового складу та зокрема до солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 було доведено про планову перевірку особового складу о 08 годині 00 хвилин 25 жовтня 2023 року. Під час перевірки наявності особового складу о 08 годині 00 хвилин 25 жовтня 2023 року в районі зосередження аеромобільної роти, АДРЕСА_3 було виявлено відсутність в строю гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 . Після цього силами аеромобільної роти були організовані його пошуки. Була перевірена територія перебування роти та місця поблизу розташування табору, магазини, автобусні зупинки. Проведені пошукові заходи результатів не дали.

Відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 від 30 жовтня 2023 року за № 24810 (додаток 5), о 08 годині 00 хвилин 30 жовтня 2023 року гранатометник 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 самостійно прибув в пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .

З пояснення гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 (додаток 6), стало відомо, що 25 жовтня 2023 року вибув у відрядження до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , та не прибув в вказаний термін у зв`язку з відсутністю коштів. О 08 годині 00 хвилин 30 жовтня 2023 року солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 . В період відсутності на військовій службі з 08 години 00 хвилин 25 жовтня 2023 року по 08 годину 00 хвилину 30 жовтня 2023 року, солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 знаходився за адресою: АДРЕСА_4 ».

За встановлених обставин в Акті службового розслідування констатовано, що «військовослужбовець військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_1 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши дії, в яких вбачаються ознаки військового кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_1 , проходячи військову службу та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 25 жовтня 2023 року вирішив тимчасово ухилитися від військової служби та самовільно залишити місце несення служби.

Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України Про оборону України, ч. 1 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, уепідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах военного стану, близько 08 години 00 хвилин 25 жовтня 2023 року самовільно залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася поблизу АДРЕСА_3 , убувши у невідомому напрямку.

В подальшому, об 08 годині 00 хвилин 30 жовтня 2023 року солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно, з власної ініціативи прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Таким чином, у період з 25 жовтня 2023 року по 30 жовтня 2023 року солдат ОСОБА_1 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, ОСОБА_1 документів, підтверджуючих поважність залишення військової частини та законності відсутності па військовій службі до військової частини не надав».

Отже, виходячи з викладеного, запропоновано:

«1. Службове розслідування вважати завершеним.

2. За самовільне залишення місця служби солдатом військової служби за контрактом ОСОБА_1 , а саме пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася поблизу АДРЕСА_3 з 25 жовтня 2023 року та, як наслідок, продовжував ухилятися від проходження військової служби до 30 жовтня 2023 року, порушення вимог статей 6, 11, 12, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, керуючись статтями 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності».

21.12.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №4494 "Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом військової служби за контрактом ОСОБА_1 " /а.с. 72 73/, згідно з пунктом 1 якого за відсутність на військовій службі в період з 25 жовтня 2023 року без поважних причин та порушення вимог статтей 6, 11, 12, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі пункту "в" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана".

Пунктом 2 зазначеного наказу визначено начальнику адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 :

2.1 Відповідно до пункту 15 розділу XХХIV "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включати гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який з 25 жовтня 2023 року самовільно залишив місце служби в умовах дії воєнного стану - за жовтень 2023 року та за весь період самовільного залишення місця служби, включаючи місяць повернення;

2.2 Відповідно до пункту 5 розділу XVI "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , у наказах на преміювання за жовтень 2023 року та за весь період самовільного залишення місця служби, включаючи місяць повернення.

Не погодившись із зазначеним наказом в частині пунктів 1 , 2, підпунктів 2.1., 2.2., позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У силу частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Розділом V Положення № 1153/2008 врегульовано порядок відряджень військовослужбовців.

Так, згідно з абзацом 16 пункту 145 Положення № 1153/2008 військовослужбовці направляються у відрядження за рішенням командирів (начальників) військових частин або старших командирів (начальників), про що видається наказ командира (начальника) військової частини по стройовій частині.

За приписами пунктів 146, 147 Положення № 1153/2008 військовослужбовцям, які направляються у відрядження, видається посвідчення про відрядження встановленого зразка.

Військовослужбовці після прибуття до пункту відрядження зобов`язані в установлений строк з`явитися до посадової особи, в розпорядження якої вони відряджені, повідомити командування своєї військової частини про прибуття, стати в установленому порядку на облік і виконувати поставлені завдання.

Під час прямування до місця відрядження та повернення з нього військовослужбовцям заборонено відхилятися від зазначеного у посвідченні про відрядження маршруту або здійснювати самовільні зупинки в проміжних пунктах.

У разі затримки в дорозі з незалежних від військовослужбовця причин він повинен отримати відповідну позначку в посвідченні про відрядження або довідку про причини затримки у військового коменданта на транспорті або начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи керівника районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та Севастополя (далі - територіальний центр комплектування та соціальної підтримки), а в разі їх відсутності - в адміністрації шляхів сполучення або місцевій державній адміністрації чи органі місцевого самоврядування, а також повідомити про затримку командира (начальника) військової частини, в якій він проходить військову службу.

Відповідно до положень пунктів 148, 149 Положення № 1153/2008 військовослужбовець за наявності поважних причин, що перешкоджають йому своєчасно вибути з пункту відрядження до місця постійної служби (навчання), повинен повідомити про це командира (начальника) військової частини через начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а в разі їх відсутності - через посадових осіб місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування із зазначенням причин затримки.

Поважними причинами затримки військовослужбовця у відрядженні понад строки, зазначені в посвідченні про відрядження, є захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), що позбавили його можливості своєчасно повернутися з відрядження, стихійне лихо, інші надзвичайні ситуації. Причини затримки повинні бути підтверджені відповідними документами.

Про затримку військовослужбовця понад строк, зазначений у посвідченні про відрядження, посадова особа, в розпорядження якої він прибув, або начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язані повідомити командира (начальника), який направив військовослужбовця у відрядження, із зазначенням причин затримки.

У разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни в період відрядження начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки мають право припинити відрядження з відповідною позначкою про це у посвідченні про відрядження і з зазначенням причини припинення відрядження, строку прибуття військовослужбовця до військової частини, повідомивши про це командира (начальника) військової частини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ, в редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно зі статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

За змістом статті 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

За приписами статей 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Солдат підпорядковується командирові відділення.

Солдат зобов`язаний:

підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою;

знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою;

знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права;

сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;

постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички;

знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно);

додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни;

бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців;

виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання;

повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку;

своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;

ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки;

неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки;

виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);

у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття;

під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності.

Законом України від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут (у редакції, чинній на час спірних правовідносин ).

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту, він визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

За змістом статей 3, 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з частинами першою - третьою статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.

Командири, посади яких у цьому Статуті не визначені, користуються дисциплінарною владою стосовно підлеглих військовослужбовців згідно з військовим званням, передбаченим їх посадою (стаття 8 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За змістом статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина перша статті 84 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частинами першою та третьою статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі Порядок № 608), визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Пунктами 13, 14 розділу ІІІ Порядку №608 Порядку №608 визначено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Відповідно до пункту 3 розділу ІV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

У силу пунктів 1, 6 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Аналіз викладених правових норм свідчить, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Предметом спору у цій справі є Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023, в частині пункту 1, яким за відсутність на військовій службі в період з 25 жовтня 2023 року без поважних причин та порушення вимог статтей 6, 11, 12, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі пункту "в" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана", та в частині пункту 2, яким визначено начальнику адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 : 2.1. Відповідно до пункту 15 розділу XХХIV "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включати гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який з 25 жовтня 2023 року самовільно залишив місце служби в умовах дії воєнного стану - за жовтень 2023 року та за весь період самовільного залишення місця служби, включаючи місяць повернення; 2.2 Відповідно до пункту 5 розділу XVI "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , у наказах на преміювання за жовтень 2023 року та за весь період самовільного залишення місця служби, включаючи місяць повернення.

Суд враховує, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.02.2025 року за № 676 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.12.2023 за № 4494» /а.с. 147/ пункт 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.12.2023 № 4494 «Про результати службового розслідування» викладено в наступній редакції: «За відсутність на військовій службі в період з 08 години 00 хвилин 25 жовтня 2023 року по 08 годину 00 хвилин 30 жовтня 2023 року гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягувати, в зв`язку з його відсутністю в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 на час видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.12.2023 № 4494 «Про результати службового розслідування».

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.02.2025 року за № 676 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.12.2023 за № 4494» обґрунтовано тим, що при створенні проекту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.12.2023 № 4494 «Про результати службового розслідування», тимчасово виконуючим обов`язки командира 1 автомобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодшим лейтенантом ОСОБА_3 не вірно було застосовано норму, визначену в статті 86 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» в частині не врахування обставини щодо відсутності в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця солдата ОСОБА_1 на час видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.12.2023 № 4494 «Про результати службового розслідування», як наслідок помилкове притягнення до дисциплінарної відповідальності останнього.

Надаючи правову оцінку наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.12.2023 № 4494 в оскаржуваній частині, суд виходить з такого.

Перш за все, суд наголошує, що за імперативними нормами законодавства, що регулює спірні правовідносини, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 608). У свою чергу, накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 Дисциплінарного статуту (ст. 7 Дисциплінарного статуту).

Розділ ІІІ Дисциплінарного статуту визначає права командирів (начальників) накладати дисциплінарні стягнення на підлеглих військовослужбовців.

Отже, прийняття рішення про призначення службового розслідування, як і рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності належить до повноважень командира, яке може бути реалізоване лише стосовно підлеглих йому військовослужбовців.

Наведеним нормам кореспондують положення частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, які визначають, що саме командир відповідає за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі, і інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

В ході розгляду справи підтверджено, що на час винесення Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2607 від 03.11.2023, яким вирішено провести службове розслідування стосовно гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 (п. 1), останній не перебував у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 , оскільки згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.10.2023 № 30 ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26 жовтня 2023 року №179-РС на посаду стрільцем-санітаром відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_2 , вирішено вважати таким, що з 30 жовтня 2023 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби АДРЕСА_2 , з 30 жовтня 2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення /а.с. 71/.

Таким чином станом на 03.11.2023 солдат ОСОБА_1 не мав статусу підлеглого військовослужбовця відносно до командира Військової частини НОМЕР_1 , і відповідно останній не мав дисциплінарної влади щодо такого військовослужбовця, в тому числі повноважень призначати службове розслідування. При цьому суд акцентує увагу на тому, що незважаючи на назву наказу №2607 від 03.11.2023, службове розслідування призначено не по факту, а саме стосовно солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 .

Відповідно станом на 21.12.2023 командир Військової частини НОМЕР_1 також не був наділений компетенцією на прийняття рішень за наслідками такого службового розслідування.

Крім того, суд враховує, що службове розслідування проведено без забезпечення участі позивача у такому розслідуванні та без забезпечення прав позивача як військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, які передбачені пунктом 3 розділу ІV Порядку №608, зокрема, права знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення.

Так, матеріали службового розслідування не містять і відповідачем не надано доказів ознайомлення позивача із підставами службового розслідування, роз`яснення йому прав та обов`язків під час проведення службового розслідування, подання позивачем письмових пояснень під час службового розслідування або складення акту про відмову від надання пояснень відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608.

Також суд акцентує увагу на тому, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2607 від 03.11.2023, яким вирішено провести службове розслідування, визначено відповідальній особі провести службове розслідування та подати матеріали службового розслідування встановленим порядком для прийняття рішення у термін до 16 годин 00 хвилин 28 листопада 2023 року (п. 3), однак Акт службового розслідування був складений 12.12.2023, а поданий 15.12.2023, тобто поза межами встановленого строку, який у встановленому порядку не продовжувався.

Отже, відповідачем допущено ряд суттєвих порушень процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки її проведено за відсутності дисциплінарної влади командира військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , за умов незабезпечення базових прав позивача, як військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, без дотримання встановлених строків службового розслідування.

Суд бере до уваги, що за усталеною практикою Верховного Суду, підтриманою, зокрема, у постанові від 29 лютого 2024 року у справі № 420/6303/20, певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Верховний Суд наголошує, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення .

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

У контексті спірних правовідносин, враховуючи наведені висновки Верховного Суду, суд зазначає, що допущені відповідачем процедурні порушення притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є істотними, оскільки за умов дотримання відповідачем передбаченої законом процедури службове розслідування стосовно позивача взагалі не повинно було бути призначене командиром Військової частини НОМЕР_1 . Зазначене порушення зумовило позбавлення позивача прав на участь у службовому розслідуванні, що безпосередньо вплинуло на об`єктивність та всебічність висновків службового розслідування.

Зокрема, суд звертає увагу на не з`ясування в Акті службового розслідування усіх обставин стосовно дій позивача 25.10.2023.

Так, матеріали службового розслідування містять копію посвідчення про відрядження від 24.10.2023 № Д-504 стосовно відрядження позивача до м. Чернівці з 25.10.2023 для виконання службових обов`язків, підстава наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 304 /а.с. 86/.

Суд наголошує, що по-перше, у цьому посвідченні не заповнена графа щодо терміну відрядження позивача, тобто не визначено кількість днів на відрядження, також не зазначено дату, по яку діє відрядження, не визначено маршрут поїздки, від якого військовослужбовцю заборонено відхилятися в силу вимог статті 147 Положення № 1153/2008, а лише пункт призначення.

По-друге, відповідачем на виконання вимог суду про витребування доказів не надано доказів вручення позивачу цього посвідчення про відрядження та не спростовано твердження позивача про те, що посвідчення про відрядження віддали іншому солдату, який поїхав з листом у відпустку у Сумську область і тільки 27.10.2023 позивач поштою отримав своє посвідчення про відрядження.

Також відповідачем на виконання неодноразових ухвал суду про витребування доказів не надано наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 304 про відрядження позивача з 25.10.2023, як і доказів ознайомлення з ним позивача.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що позивач з 25.10.2023 був направлений у відрядження у м. Чернівці, відтак залишення ним місця розташування військової частини НОМЕР_1 25.10.2023 не було самовільним, оскільки самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира).

При цьому той факт, що позивач перед прибуттям у м. Чернівці 30.10.2023 перебував у Полтавській області, міг свідчити лише про порушення порядку відряджень військовослужбовцем, однак з огляду на відсутність у посвідченні про відрядження кінцевої дати відрядження, доказів вручення позивачу посвідчення про відрядження перед відбуттям у відрядження, ознайомлення позивача із наказом про відрядження, встановлення достеменно факту порушення позивачем порядку відряджень військовослужбовців могло бути здійснено лише за умови належного з`ясування усіх обставин.

Відтак висновок Акту службового розслідування про те, що за самовільне залишення місця служби солдатом військової служби за контрактом ОСОБА_1 , а саме пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася поблизу АДРЕСА_3 з 25 жовтня 2023 року, останній підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, є безпідставним та необґрунтованим.

Отже, з огляду на істотність допущених відповідачем процедурних порушень притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, які безпосередньо вплинули на прийняте рішення - наказ від 21.12.2023 № 4494 та мають наслідком неправомірність такого рішення, суд констатує, що Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023, в оскаржуваній частині є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

При цьому суд зауважує, що внесення змін до пункту 1 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023 згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.02.2025 року за № 676 не усуває усі допущені процедурні порушення, а відтак не впливає на висновки суду.

Стосовно пункту 2, підпунктів 2.1., 2.2., то останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню в силу безпідставності та необґрунтованості службового розслідування стосовно позивача, за наслідками якого прийнято наказ №4494 від 21.12.2023.

Суд також акцентує увагу на тому, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.10.2023 № 310 визнано таким, що прибув в район виконання бойових (спеціальних) завдань з самовільного залишення частини солдата ОСОБА_1 , який був відсутній у період з 29.10.2023 по 30.10.2023 /а.с. 69/, у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2023 № 310 також визначено, що позивач перебував у самовільному залишенні військової частини у період з 29 жовтня 2023 по 30 жовтня 2023 /а.с. 71/, що враховано під час нарахування та виплати грошового забезпечення за жовтень 2023 року, в тому числі щодо нарахування премії 0%. Водночас наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023 мотивований фактом самовільного залишення позивачем військової частини з 25.10.2023, що встановлений з порушенням процедури та не підтвердився в ході розгляду справи.

Щодо позовних вимог про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 зняти з солдата гранатометника 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, застосоване за Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023, із відображенням зазначеного у всіх документах, що передбачають облік дисциплінарних стягненьзобов`язання внести в картку, суд враховує таке.

Відповідно до статті 106 Дисциплінарного статуту усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

У разі зняття дисциплінарного стягнення у службовій картці військовослужбовця в розділі "Стягнення" робиться запис - коли й ким стягнення знято.

Якщо накладені на військовослужбовця такі дисциплінарні стягнення, як зауваження, догана і сувора догана, після закінчення року після їх накладення не були зняті і він не вчинив за цей час іншого правопорушення, за яке був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, у відповідній графі розділу "Стягнення" робиться запис про зняття стягнення у зв`язку із закінченням строку.

Згідно зі статтею 109 Дисциплінарного статуту кожний військовослужбовець один раз на рік, а також у разі переведення на нове місце служби повинен ознайомитися із своєю службовою карткою й розписатися про це. У разі переведення військовослужбовця службова картка пересилається до нового місця служби.

Враховуючи наведені норми законодавства та зважаючи на те, що позивач з 30 жовтня 2023 року виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 і вибув до нового місця служби у АДРЕСА_2 , а саме, до військової частини НОМЕР_2 , відповідна службова картка позивача ведеться за новим місцем служби, у зв`язку з чим внесення змін до такої картки не може бути здійснене відповідачем. Крім того, в ході розгляду справи судом не встановлено, що дисциплінарне стягнення, накладене на позивача спірним наказом, взагалі було внесено до службової картки позивача, при цьому беручи до уваги, що наказ щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани прийнятий Військовою частиною НОМЕР_1 на час проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 , внесення до службової картки дисциплінарного стягнення Військовою частиною НОМЕР_1 не видається можливим.

Суд також звертає увагу, що надана відповідачем копія службової картки позивача містить запис, що станом на 29.11.2023 позивач стягнень не має /а.с. 84/.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 зняти з позивача дисциплінарне стягнення, застосоване за Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023, із відображенням зазначеного у всіх документах, що передбачають облік дисциплінарних стягнень, є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Отже, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не використано досудовий порядок врегулювання спору та пропущено місячний строк позовної давності при зверненні до суду із позовною заявою.

Суд зазначає, що чинним законодавством не встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору.

Пунктом 4 розділу VI Порядку № 608 визначено, що якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Стосовно строку звернення до суду, то відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Виходячи із положень частини 3 статті 122 Кодексу адмінсітративного судочинства України строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами абзаців 2, 3 пункту 2 розділу VI Порядку № 608 наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Судом встановлено, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023 не містить відміток про ознайомлення з ним позивача, акт про відмову військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом не складався.

Згідно з додатковими поясненнями відповідача від 01.01.2025 про факт притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача та накладення дисциплінарного стягнення за вчинення ним дисциплінарного проступку позивача було повідомлено засобами зв`язку «Signal». Із пояснень лейтенанта ОСОБА_3 від 28.12.2024 слідує, що переписка із позивачем засобами зв`язку «Signal» наразі видалена.

Отже, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження дати ознайомлення позивача із оскаржуваним наказом.

Згідно з поясненнями представника позивача у підготовчому засіданні позивачем лише у середині травня 2024 року через переписку з уповноваженими особами Військової частини НОМЕР_1 отримано копії спірного наказу та матеріалів службового розслідування.

Зважаючи на те, позов подано до суду 10.06.2024, суд приходить до висновку, що місячний строк звернення до суду позивачем не пропущено.

При прийнятті рішення у цій справі суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), а саме: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення інших судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не надав, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, підпункти 2.1., 2.2. Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №4494 від 21.12.2023 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом військової служби за контрактом ОСОБА_1 ».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол