Справа № 620/16840/24
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Чернігів Справа № 620/16840/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

20.12.2024 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі ГУ Нацполіції в Чернігівській області) щодо зарахування до його вислуги років часу навчання в Чернігівському юридичному училищі Державного Департаменту України з питань виконання покарань (далі Чернігівське юридичне училище ДДВП) з 15.08.2001 по 02.07.2004 та часу проходження служби в підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області з 03.08.2004 по 18.10.2004 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки;

зобов`язати ГУ Нацполіції в Чернігівській області зарахувати до його вислуги років час навчання в Чернігівському юридичному училищі ДДВП з 15.08.2001 по 02.07.2004 та час проходження ним служби в підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області з 03.08.2004 по 18.10.2004 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує на протиправну бездіяльність відповідача щодо зарахування вислуги років за час його навчання у Чернігівському юридичному училищі ДДВП та час проходження ним служби у підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області до його вислуги для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки (за вислугу років), оскільки служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус як і служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького та рядового складу, тому така служба підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 13.01.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 вказує на те, що в переліку, наведеному у статті 78 Закону № 580-VIII відсутня служба у Державному департаменті України з питань виконання покарань, тому відсутні підстави для зарахування позивачу до стажу служби в поліції періоду проходження ним служби у вказаному департаменті, оскільки положення статті 60 цього ж Закону не передбачають застосування інших нормативно-правових актів, крім тих що регулюють проходження служби в поліції.

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з 15.08.2001 по 18.10.2004 проходив навчання в Чернігівському юридичному училищі ДДВП (курсант), у подальшому позивач проходив службу у підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

18.10.2004 позивача було відряджено у розпорядження Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України) наказом УДДУПВП від 11.10.2004 №66, з цієї дати позивач продовжив проходження служби в органах внутрішніх справ (далі ОВС), а саме у підрозділах Управління МВС України в Чернігівській області.

Відповідно до інформації зазначеної у копії послужного списку позивача до проходження служби в ОВС у період з 15.08.2001 по 02.07.2004 (2 роки, 10 місяців, 18 днів) він проходив навчання у Чернігівському юридичному училищі ДДВП.

Згідно із наказу від 18.04.2003 року позивачу було присвоєне спеціальне звання «сержант внутрішньої служби».

Після навчання позивач проходив службу у підрозділах УДДУПВП в м. Києві та Київській області з 03.08.2004 по 18.10.2004 (2 місяці, 16 днів).

В ОВС позивач проходив службу з 18.10.2004 по 07.11.2015 та був звільнений на підставі пункту «з» статті 64 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) Положення про проходження служби рядового і начальницького складу ОВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 та відповідно до пункту 9 розділу XI Закону № 580-VIII у спеціальному званні «майор міліції».

З 07.11.2015 позивач продовжив проходження служби в підрозділах ГУ Нацполіції в Чернігівській області, 07.11.2015 року у порядку атестації позивачу було присвоєне спеціальне звання «рядовий поліції».

З 01.04.2024 року і до теперішнього часу позивач проходить службу на посаді заступника начальника відділення поліції з превентивної діяльності відділення поліції №1 (смт. Козелець) Чернігівського районного управління поліції ГУ Нацполіції.

На запит представника позивача щодо зарахування (незарахування) позивачу до стажу служби період навчання у закладах вищої освіти та проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби, відповідач листом від 11.12.2024 №К-620аз/124/05/20-2024 повідомлено, що станом на 01.01.2017 вислуга років позивача для надання додаткової оплачуваної відпустки обраховано в кількості 10 років 05 місяців 20 днів. При чому, до стажу служби в поліції було зараховано період проходження служби в ОВС (міліції) з 18.10.2004 по 07.11.2015, а також період служби в поліції з 07.11.2015 по 01.01.2017. Відповідач у цьому листі також зазначив, що позивач на даний час є діючим поліцейським і не подавав рапорту про звільнення зі служби в поліції, у Головного управління Національної поліції в Чернігівській області відсутні правові підстави для обрахування останньому вислуги років у пільговому обчисленні. Водночас, відповідачем повідомлено, що стаття 78 Закону № 580-VIII визначено виключний перелік періодів служби, які зараховуються до стажу служби в поліції, Державний департамент України з питань виконання покарань відсутній у переліку відомств, служба в яких дає право на включення відповідного періоду до стажу служби в поліції. Відповідачем зазначено, що у зв`язку з цим Головне управління Національної поліції в Чернігівській області не має правових підстав включити до стажу служби в поліції Позивача періоди його навчання та служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань.

ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо зарахування до вислуги років час його навчання у Чернігівському юридичному училищі ДДВП та час проходження служби у підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки (за вислугою років), звернувся до суду з цим позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.

Відповідно до частин першої та другої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписами статті 78 Закону №580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону №580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Отже, до стажу служби в поліції за загальним правилом зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду, а також служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду.

При цьому, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Водночас, частина п`ята статті 23 Закону України від 23.06.2005 №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі Закон №2713-IV) передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про Національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які урегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 №3460-IV.

Згідно із преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону № 2713-IV закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу»), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Як наслідок, служба в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

До того ж, Верховний Суд у постанові від 01.08.2023 у справі №240/30024/21 зазначив, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

З наведеного вище слідує, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак, на переконання суду, має такий же правовий статус і повинна в силу пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII зараховуватись до стажу служби в поліції.

Таким чином, враховуючи тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби, статус позивача, суд дійшов висновку, що стаж служби в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань має зараховуватись до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.10.2022 у справі №160/11127/20.

Враховуючи, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу служби в поліції період проходження позивачем служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань, належним способом відновлення порушеного права є зобов`язання ГУ Нацполіції в Чернігівській області зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 час проходження ним служби в підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області з 03.08.2004 по 18.10.2004 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.

До того ж, Верховний Суд також дійшов висновку, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Відповідно до абзацу 2 пункту «й» статті 17 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) до вислуги років поліцейським, співробітникам, зокрема, Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам, зокрема, Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті «ж» статей 1, 2 Закону №2262-XII, під час призначення пенсії згідно з пунктом «а» статті 12 вказаного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на службу, зокрема, до органів Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

У постанові від 22.01.2020 (справа №200/5111/19) Верховний Суд зазначив, що «визначальною умовою для застосування наведеного законодавчого припису є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу».

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі наказу по училищу позивачу після вступу на навчання до Чернігівського юридичного училищу Державного Департаменту України з питань виконання покарань присвоєно спеціальне звання «сержант внутрішньої служби».

Таким чином враховуючи те, що позивачу перше офіцерське (спеціальне) звання «сержант внутрішньої служби» було присвоєно 18.04.2003, у зв`язку із вступом до Чернігівського юридичного училища Державного Департаменту України з питань виконання покарань, період з 15.08.2001 по 02.07.2004 підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.

При цьому, посилання відповідача на внесені Законом України від 15.03.2022 № 2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» зміни до частини першої статті 60 Закону № 580-VIII (набрали чинності з 01.05.2022) якими передбачено застосування до осіб, які проходять службу в поліції законів та інших нормативно-правових актів лише з питань проходження служби в поліції, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі зміни прийняті у часі пізніше, ніж час вступу позивача на службу до ГУ Нацполіції в Чернігівській області.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з пунктом 29 рішення ЄСПЛ у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994 статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обґрунтованість і законність оскаржуваного наказу про призначення в порядку переведення позивача на іншу посаду, тож позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 20.12.2024 № позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн, у зв`язку із чим відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають судові витрати у розмірі 1211, 20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо зарахування до його вислуги років часу навчання в Чернігівському юридичному училищі Державного Департаменту України з питань виконання покарань з 15.08.2001 по 02.07.2004 та часу проходження служби в підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області з 03.08.2004 по 18.10.2004 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.

Зобов`язати Головного управління Національної поліції в Чернігівській області зарахувати до його вислуги років час навчання в Чернігівському юридичному училищі Чернігівському юридичному училищі Державного Департаменту України з питань виконання покарань з 15.08.2001 по 02.07.2004 та час проходження ним служби в підрозділах Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області з 03.08.2004 по 18.10.2004 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 1211, 20 грн, сплаченого згідно із квитанцією від 20.12.2024 № .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (місцезнаходження юридичної особи: 14000, Чернігів, проспект Перемоги, 74; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40108651).

Суддя Марія ДУБІНА