Справа № 380/4729/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/4729/24 пров. № А/857/26737/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Запотічний І.І.,

суддів Глушко І.В., Довга О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року (головуючий суддя Кисильова О.Й. ухвалене у м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) у справі № 380/4729/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

В березні 2024, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач-2), у якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 22.01.2024 № 30/03-16 №08; зобов`язати відповідача-1 перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи: з 17.06.1996 по 06.04.1999 на посаді інспектора спеціаліста І категорії в Реєстраційній Палаті департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради; з 08.06.1999 до 01.06.2000 на посаді спеціаліста І категорії відділу реєстрації та ліцензування управління економічного розвитку Львівської міської ради; з 01.06.2000 до 14.08.2002 на посаді спеціаліста І категорії відділу реєстрації та ліцензування управління економічного розвитку Львівської міської ради; з 14.08.2002 до 20.01.2004 на посаді спеціаліста І категорії відділу реєстрації та ліцензування управління промисловості та підприємництва Львівської міської ради; з 20.01.2004 до 01.06.2004 на посаді головного спеціаліста відділу реєстрації та ліцензування управління промисловості та підприємництва Львівської міської ради; з 01.06.2004 до 25.06.2004 на посаді головного спеціаліста відділу реєстрації управління державної реєстрації Львівської міської ради; з 25.06.2004 до 01.04.2005 на посаді державного реєстратора відділу реєстрації управління державної реєстрації Львівської міської ради; з 01.04. 2005 до 27.06.2013 на посаді державного реєстратора в апараті виконавчого комітету Львівської міської ради; з 01.07.2013 до 09.10.2015 на посаді державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції; з 09.10.2015 до 28.04.2016 на посаді державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації об`єднань громадян та засобів масової інформації Львівського міського управління юстиції; з 28.04.2016 до 13.06.2016 на посаді провідного спеціаліста відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області; з дня звернення із заявою від 17.01.2024, з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця Управління адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради від 07.02.2023 № 5 та № 6, та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.01.2024 № 30/03-16 №08 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 17.06.1996 по 06.04.1999, з 08.06.1999 по 27.06.2013 та з 01.07.2013 по 13.06.2016 та перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 № 3723-ХІІ, п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, починаючи з 17.01.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач-2 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що суд не дійшов вірного висновку у тому, що у відповідності до ст.3 Закону №889 його дія не поширюється, зокрема, на осіб рядового начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом. Судом не було досліджено, що стаття 25 Закону № 3723 містить вичерпний перелік категорій посад державних службовців. Також, судом не враховано, що час роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723 до 04.07.2001, тобто по дату набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Не погоджується про зарахування до стажу державного службовця позивачки 07 років 10 місяців 16 днів за періоди її роботи з 17.06.1996 по 03.07.2001 та з 01.07.2013 по 30.04.2016. Зазначає, що посадові особи органів місцевого самоврядування не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» №3723 після 04.07.2001, тому суд дійшов хибного висновку у тому, що періоди роботи позивачки з 04.07.2001 до 14.08.2002, з 14.08.2002 до 20.01.2004, з 20.01.2004 до 01.06.2004, з 01.06.2004 до 25.06.2004, з 25.06.2004 до 01.04.2005, з 01.04.2005 до 27.06.2013 підлягають до зарахуванню стажу державної служби. Просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV.

15.01.2024 Управління адміністрування послуг Департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради видав ОСОБА_1 довідку № 5 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням з пенсією) та довідку № 6 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).

17.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області з заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, долучивши до заяви, зокрема, довідки від 15.01.2024 № 5 та № 6.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 17.01.2024 про призначення пенсії, визначене Головне управління ПФУ в Запорізькій області.

22.01.2024 Головне управління ПФУ в Запорізькій області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.01.2024 прийняло рішення № 30/03-16 № 08 про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону № 889-VIII у зв`язку із відсутністю необхідного стажу державної служби. У вказаному рішенні зазначено, що за наявними документами до стажу державного службовця безпосередньо зарахований стаж 7 років 10 місяців 16 днів за період роботи з 17.06.1995 по 03.07.2001 та з 01.07.2013 по 30.04.2016, тобто необхідний стаж категорії посад державних службовців станом на 01.05.2016 у ОСОБА_1 відсутній.

Не погодившись із рішенням Головного управління ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у переведенні на інший вид пенсії, позивач звернулася із цим позовом.

Спірним у даній справі є рішення пенсійного органу про відмову в переході з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців. Цей закон набув чинності 01.05.2016.

Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-XII), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частин 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 1 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Спірним є стаж державної служби позивача, а саме зарахування до такого періоди його роботи в місцевих органах виконавчої влади.

Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок № 229).

У відповідності до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

Приписами п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283).

Відповідно до п.1 Порядку №283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з п.2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п.4 Порядку №229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Суд першої інстанції правильно зазначив, що як Порядок №283, так і чинний наразі Порядок №229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-III (далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Положення статей 2, 3 Закону №2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ - 01.05.2016, становив більше 10 років, при цьому вона працювала на посадах державної служби станом на день набрання чинності Законом №889-VIII, досягла 60-річного віку та мала стаж державної служби понад 20 років та страховий стаж, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області до стажу державної служби не зараховано період роботи позивача в органах місцевого самоврядування, оскільки станом на 01.05.2016 у позивачки відсутній необхідний стаж державної служби..

Так, судом згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 встановлено, що позивач працювала на таких посадах:

Виконавчий комітет Львівської міської ради народних депутатів Департамент економічної політики та ресурсів:

17.06.1996 прийнята по переводу на посаду інспектора спеціаліста І категорії в Реєстраційну палату Департаменту економічної політики та ресурсів;

06.04.1999 Реєстраційна палата реорганізована шляхом її приєднання до Департаменту економічної політики та ресурсів;

08.06.1999 призначена по переводу на посаду спеціаліста І категорії відділу реєстрації та ліцензування департаменту як переможець конкурсу. Приведена до Присяги. Посада віднесена до 6-ої категорії і присвоєно 13 ранг державного службовця;

01.06.2000 переведена на посаду спеціаліста І категорії відділу реєстрації та ліцензування управління економічного розвитку;

04.07.2001 посаду віднесено до шостої категорії посад служби в органах місцевого самоврядування. Присвоєний тринадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування;

01.11.2001 присвоєний черговий дванадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Львівська міська рада, Управління промисловості та підприємництва:

14.08.2002 у зв`язку із припиненням діяльності департаменту перевести на рівнозначну посаду спеціаліста І категорії відділу реєстрації та ліцензування управління промисловості та підприємництва;

21.10.2003 присвоєний з 01.11.2003 черговий 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

20.01.2004 переведена на посаду головного спеціаліста відділу реєстрації та ліцензування як таку, що зарахована з кадрового резерву на цю посаду;

01.06.2004 у зв`язку із створенням Управління державної реєстрації на базі відділу реєстрації та ліцензування управління промисловості та підприємництва (ухвала ЛМР від 15.04.04 № 1170) перевести з 01.06.20204 на посаду головного спеціаліста відділу реєстрації управління державної реєстрації;

01.06.2024 призначена по переводу на посаду головного спеціаліста відділу реєстрації управління державної реєстрації;

25.06.2004 призначена на посаду державного реєстратора з 01.07.2004;

01.04.2005 переведена з управління державної реєстрації за її згодою в апарат виконавчого комітету Львівської міської ради на посаду державного реєстратора. Посада віднесена до 5-ої категорії посад органів місцевого самоврядування.

01.11.2005 присвоєний черговий 10-ий ранг посадової особи місцевого самоврядування;

01.11.2007 присвоєний черговий 9-ий ранг посадової особи місцевого самоврядування;

27.06.2013 звільнена з роботи в порядку переведення до Головного управління юстиції у Львівській області, ч. 5 ст. 34 КЗпП України.

Головне управління юстиції у Львівській області:

01.07.2013 призначена за конкурсом на посаду державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в порядку переведення з виконавчого комітету Львівської міської ради із збереженням 9 рангу державного службовця;

Наказом Міністерства юстиції України від 30.01.2015 № 115/5 Головне управління юстиції у Львівській області перейменовано на Головне територіальне управління юстиції у Львівській області;

09.10.2015 відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції перейменовано на відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації об`єднань громадян та засобів масової інформації Львівського міського управління юстиції;

28.04.2016 призначена на посаду провідного спеціаліста відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області із збереженням 09 рангу державного службовця, в порядку переведення, звільнивши із займаної посади, як таку, що успішно пройшла стажування;

01.05.2016 присвоєний 9 ранг державного службовця в межах категорії "В" посад державної служби;

13.06.2016 звільнена із займаної посади за угодою сторін п. 2 ст. 83 Закону України «Про державну службу».

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував, що Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до ст.46 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 та п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» зараховується до стажу державної служби.

З огляду на це, правильним є твердження, що доводи ГУ ПФУ в Запорізькій області про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.

Щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.01.2024 № 30/03-16 №08, яким позивачці відмовлено в переході з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», то колегія суддів погоджується з тим, що таке не відповідає вимогам статті 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимога обрахувати позивачці пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, з урахуванням довідок Управління адміністрування послуг Департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради від 15.01.2024 № 6 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 15.01.2024 № 5 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням з пенсією), є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, що наділений такою дискрецією.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 380/4729/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга