Справа № 380/5289/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/5289/24 пров. № А/857/21652/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Березюка Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі №380/5289/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниця про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,-

суддя в 1-й інстанції Хома О. П.,

дата ухвалення рішення 25 липня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 02 серпня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Львівської митниці, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ в/о начальника Львівської митниці А.Кузніка №214-о «Про звільнення Супіченка Петра» від 16 лютого 2024 року; поновити його на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Угринів» Львівської митниці з 17 лютого 2024 року; стягнути з Львівської митниці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2024 року по день винесення рішення судом першої інстанції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що він був призначений на державну службу безстроково. Вказує, що через реорганізацію митних органів він був переведений на контрактну форму проходження державної служби, чим було порушено вимоги ч.2 ст.21 Конституції України. Крім того, зауважує, що при укладанні контракту про проходження державної служби не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. На думку апелянта, контракт про проходження ним державної служби на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Угринів» Львівської митниці укладено з порушенням вимог Закону України «Про державну службу» та має ознаки порушення вимог ч.7 ст.41 цього Закону, а відтак не створює жодних правових наслідків. Також звертає увагу на те, що контракт з ним укладено у період дії воєнного стану, а тому на ці правовідносини поширюються норми Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VІІІ зі змінами внесеними Законом №2259-ІХ. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що доводи апелянта про проходження публічної служби в період дії воєнного стану та законодавчої невизначеність строку публічної служби в період дії воєнного стану, як істотної умови контракту та відкладення моменту її визначення після закінчення воєнного стану є помилковими, оскільки з позивачем не укладався контракт про проходження державної служби на період воєнного стану, а звичайний строковий контракт, тобто на загальних підставах. Вказує, що позивач, підписуючи контракт про проходження державної служби від 15 лютого 2023 року №39/2023, добровільно погодився з умовами контракту, в тому числі і зі строком дії контракту; проставлені підписи на контракті свідчать про погодження сторонами всіх істотних умов. Контрактом №39/2023 від 15 лютого 2023 передбачено, що лише сплив строку дії контракту є обов`язковою підставою для припинення трудового договору (за умови, що сторони не використовують процедури пролонгації), тому покликання апелянта на окремі положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» від 12.05.2022 №2259-ІХ, зокрема в частині спрощення процедури вступу на державну службу без проведення конкурсів не поширюється на дані правовідносини та не підлягає застосуванню. З врахуванням наведеного, наказ Львівської митниці від 16 лютого 2024 року №214-о «Про звільнення ОСОБА_1 », у зв`язку із закінчення строку, на який укладено контракт від 15 лютого 2023 №39/2023 прийнято правомірно та підстави для його скасування відсутні. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином; явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 08 жовтня 2019 року працював на Львівської митниці ДФС на різних посадах у митних органах, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 .

Наказом Львівської митниці від 15 лютого 2023 №134-о Про переведення ОСОБА_1 , головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста Угринів Львівської митниці, позивача переведено з 17 лютого 2023 року на посаду головного державного інспектора ВМО №3 митного поста Угринів Львівської митниці з укладенням із ним контракту про проходження державної служби №39/2023 від 15 лютого 2023 року з посадовим окладом згідно з штатним розписом митниці в розмірі 12300,00 грн. Цим же ж наказом (п. 2) розірвано контракт про проходження державної служби №202/2022 від 12 липня 2022 року.

Строк дії контракту про проходження державної служби №39/2023 від 15 лютого 2023 року визначено пунктом 26, відповідно до якого такий становить з 17 лютого 2023 року по 16 лютого 2023 року.

Наказом Львівської митниці від 16 лютого 2024 року №214-о головного державного інспектора ВМО №3 митного поста Угринів Львівської митниці ОСОБА_1 звільнено 16 лютого 2024 року із займаної посади відповідно до абзацу другого частини першої статті 85 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII, у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт про проходження державної служби від 15 лютого 2023 року №39/2023 та строку призначення на посаду державної служби.

Не погоджуючись з наказом від 16 лютого 2024 року №214-о, позивач оскаржив його, звернувшись у суд з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ №214-о Про звільнення Супіченка Петра від 16 лютого 2024 року є правомірним та підстави для його скасування відсутні, оскільки такий прийнято неупереджено та з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, останній відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1, 3 ст.569 МК України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

За змістом ч.5 ст.570 МК України з особами, які призначаються на службу до митних органів на посади державної служби, можуть укладатися контракти про проходження державної служби відповідно до законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається до проведення конкурсу керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або керівником митниці у разі делегування йому відповідних повноважень.

Контракт про проходження державної служби укладається з особами у разі необхідності забезпечення організації та виконання завдань, що мають як тимчасовий, так і постійний характер.

Контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Дія контракту про проходження державної служби за умови належного його виконання державним службовцем може бути продовжена за угодою сторін на той самий або більший строк, але не більше ніж на три роки шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.

Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Ст.1 Закону України Про державну службу передбачає, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до ст.4 Закону України Про державну службу державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів: 1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави; 2) законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону; 4) патріотизму - відданість та вірне служіння Українському народові; 5) доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень; 6) ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики; 7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження; 8) політичної неупередженості - недопущення впливу політичних поглядів на дії та рішення державного службовця, а також утримання від демонстрації свого ставлення до політичних партій, демонстрації власних політичних поглядів під час виконання посадових обов`язків; 9) прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України; 10) стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

Згідно з ч.3 ст.5 Закону України Про державну службу дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

За змістом ст.31-1 Закону України Про державну службу з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Порядок призначення на посади державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби, зокрема визначає: 1) умови, за яких призначення на посаду державної служби може здійснюватися на умовах, передбачених контрактом; 2) обчислення строку проходження державної служби за контрактом та порядок набрання контрактом чинності; 3) види і порядок узгодження додаткових умов контракту; 4) порядок укладання контрактів; 5) відповідальність сторін та порядок вирішення спорів; 6) порядок продовження строку, зміни умов, припинення дії та розірвання контракту; 7) особливості укладання окремих контрактів.

Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається суб`єктом призначення або керівником державної служби до проведення конкурсу.

При укладанні контракту про проходження державної служби з особою, яка призначається на посаду державної служби, державному органу заборонено змінювати істотні умови контракту, оприлюднені в оголошенні про проведення конкурсу.

До істотних умов контракту належать: місце роботи і посада державної служби; спеціальні вимоги до осіб, які претендують на посаду державної служби; дата набрання чинності та строк дії контракту; права та обов`язки сторін; завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості їх виконання, строки їх виконання; режим праці та відпочинку; умови оплати праці; відповідальність сторін та вирішення спорів; підстави зміни умов, припинення дії та розірвання контракту.

За взаємною домовленістю сторони можуть визначити додаткові умови контракту про проходження державної служби.

При укладанні контракту про проходження державної служби не допускається звуження обсягу прав державного службовця, визначених цим Законом.

Контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Контракт про проходження державної служби підписується державним службовцем та суб`єктом призначення або керівником державної служби і є невід`ємною частиною акта про призначення на посаду.

Контракт про проходження державної служби набирає чинності з дати, визначеної в акті про призначення на посаду як дата початку виконання посадових обов`язків.

Контракт про проходження державної служби укладається в письмовій формі у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Один примірник контракту про проходження державної служби передається державному службовцю разом із копією акта про призначення на посаду, другий зберігається в особовій справі державного службовця.

Дія контракту про проходження державної служби припиняється: 1) у разі закінчення строку, на який укладено контракт; 2) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін; 3) за ініціативою суб`єкта призначення або керівника державної служби - у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем умов контракту; 4) у разі припинення державної служби з підстав, визначених частиною першою статті 83 цього Закону.

Дія контракту про проходження державної служби, за умови належного його виконання державним службовцем, може бути один раз продовжена за угодою сторін на той самий строк шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.

Підстави для припинення державної служби визначено приписами статті 83 Закону №889-VIII, згідно з пунктом 9 частини першої якої державна служба припиняється з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Отже, однією з підстав припинення державної служби є підстави, передбачені контрактом про проходження державної служби (у разі укладення).

Постановою Кабінету Міністрів України №494 від 17.06.2020 затверджено Порядок укладення контрактів про проходження державної служби (далі - Порядок №494).

Пунктом 1 Порядку №494 визначено зміст, процедуру укладення, зміни та розірвання контракту про проходження державної служби (далі - Контракт) як строкового трудового договору, укладеного між державним органом та особою, яка призначається (переводиться) на посаду державної служби категорії Б або В (далі - особа).

Відповідно до п.4 Порядку №494 контракт може бути укладено з особою, яка призначається (переводиться) на посаду державної служби та основні посадові обов`язки за посадою якої передбачають виконання конкретного завдання (завдань), яке є заздалегідь визначеним, досяжним, з встановленими датами початку і завершення виконання (не виконується постійно). Робота на посаді державної служби, яка передбачає укладення контракту, не може бути типовою та повторюваною.

Згідно з п.14 Порядку №494 у контракті зазначаються предмет, істотні та додаткові умови, строк дії контракту та реквізити сторін. До контракту додається графік виконання завдань, який є його невід`ємною частиною.

За змістом п.15 Порядку №494 істотними умовами контракту є: місце роботи і посада державної служби; спеціальні вимоги до осіб, які претендують на посаду державної служби, за якою укладається контракт; дата набрання чинності та строк дії контракту; права та обов`язки сторін; завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості їх виконання, строки їх виконання; режим праці та відпочинку; умови оплати праці; відповідальність сторін та вирішення спорів; підстави зміни умов, припинення дії та розірвання контракту.

Пункт 20 Порядку №494 передбачає, що за взаємною домовленістю сторони можуть визначити додаткові умови контракту про проходження державної служби, що не суперечать Закону України Про державну службу та не звужують обсяг прав особи.

Відповідно до п.25 Порядку №494 дія контракту припиняється з підстав, передбачених законом.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби до прийняття наказу (розпорядження) про оголошення конкурсу на зайняття відповідної посади або до її заміщення шляхом переведення може визначити додаткові, крім встановлених законодавством, підстави розірвання контракту, а також строки та порядок повідомлення про це сторонам.

Згідно з п.26 Порядку №494 припинення дії або розірвання контракту передбачає припинення особою державної служби на відповідній посаді.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Львівської митниці від 15 лютого 2023 року №134-о «Про переведення ОСОБА_1 », головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Угринів» Львівської митниці ОСОБА_1 переведено з 17 лютого 2023 року на посаду головного державного інспектора ВМО №3 митного поста «Угринів» Львівської митниці з укладенням із ним контракту про проходження державної служби №39/2023 від 15 лютого 2023 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом митниці у розмірі 12300,00 грн.

Цим же ж наказом (п.2) розірвано контракт про проходження державної служби №202/2022 від 12 липня 2022 року. Строк дії контракту про проходження державної служби №39/2023 від 15 лютого 2023 року визначено пунктом 26, відповідно до якого такий становить з 17 лютого 2023 року по 16 лютого 2024 року (а.с.24-27).

Матеріалами справи стверджується, що контракт про проходження державної служби №39/2023 від 15 лютого 2023 року підписаний особисто позивачем, що свідчить про його обізнаність зі строком дії цього контракту та про погодження сторонами всіх істотних умов.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 , підписуючи контракт про проходження державної служби від 15 лютого 2023 року №39/2023, добровільно погодився з умовами контракту, в тому числі і зі строком дії контракту.

Контракт є особливою формою трудового договору та за погодженням сторін врегульовує умови трудової діяльності працівника, тому при вирішенні зазначених питань підлягають урахуванню положення контракту, позаяк саме на таких умовах працівник погодився вступити у трудові правовідносини. З огляду на особливості зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівник з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

При цьому, покликання апелянта на окремі положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» від 12.05.2022 №2259-ІХ, зокрема в частині спрощення процедури вступу на державну службу без проведення конкурсів не поширюється на дані правовідносини та не підлягає застосуванню, оскільки сторони погодили укладення трудового договору у формі контракту, врегулювавши ним подальші правовідносини.

Наказом Львівської митниці від 16 лютого 2024 року №214-о головного державного інспектора ВМО №3 митного поста Угринів Львівської митниці ОСОБА_1 звільнено 16 лютого 2024 року із займаної посади відповідно до абзацу другого частини першої статті 85 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII, у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт про проходження державної служби від 15 лютого 2023 року №39/2023 та строку призначення на посаду державної служби.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, правові наслідки закінчення строку дії контракту передбачені пунктом 2 частини першої статті 83 Закону №889-VIII, відповідно до якого державна служба припиняється у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону) та абзацом 2 частини 1 статті 85 Закону №889-VIII, відповідно до якого у разі призначення на посаду державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби державний службовець звільняється з посади в останній день строку дії контракту, тому даючи оцінку законності спірного наказу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відповідність його наведеним нормам Закону №889-VIII та Порядку №494.

Щодо доводів апелянта про невідповідність контракту положенням ч.7 ст.41 Закону України «Про державну службу» («переведення не може бути прихованим покаранням») з огляду на перебування на посаді безстроково до укладення з ним спірного контракту, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки докази внесення змін до контракту щодо строку його дії або будь-якої заяви чи звернення апелянта до закінчення строку дії контракту про внесення змін до угоди щодо строку дії контракту чи укладення нового контракту матеріали справи не містять, як і не містять доказів незгоди чи оскарження позивачем, укладеного із ним контракту про проходження державної служби.

З врахуванням наведених вище обставини, можна дійти висновку про те, що волевиявлення позивача на укладення трудового договору було підтверджено його особистими підписами на трудовому договорі, в якому зазначений строк його дії, а також на наказі, де вказано, що працівника прийнято на роботу на умовах строкового трудового договору із зазначенням відповідного строку його дії, з яким позивач ознайомлений під підпис; протягом дії договору працівник не оскаржував його умов та не ініціював внесення змін і доповнень до нього; працівник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що цей договір він підписував під тиском, або його волевиявлення на момент укладення не відповідало внутрішній волі, або що він не усвідомлював значення трудового договору чи перебував у хворобливому стані та адекватно не оцінював свої дії.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ №214-о Про звільнення Супіченка Петра від 16 лютого 2024 року є правомірним та підстави для його скасування відсутні, оскільки такий прийнято неупереджено та з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, останній відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі №380/5289/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 14 лютого 2025 року.