Справа № 140/14783/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/14783/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи (далі також ВОБМСЕ, відповідач) у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Обласної медико-соціальної експертної комісії, оформлене у вигляді довідки від 07.11.2024 про невизнання інвалідом, прийняте згідно з актом №766 від 07.11.2024 огляду обласної МСЕК по конфлікту;

зобов`язати відповідача повторно провести медико-соціальну експертизу щодо ОСОБА_1 за направленням від 15.09.2024 №1668/3161 військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про встановлення групи інвалідності та відсотка втрати працездатності.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що у березні 2023 року він був призваний на військову службу. 13.07.2024 військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_2 проведено його медичний огляд за результатами якого прийнято рішення, оформлене у вигляді довідки №5586, про непридатність до служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з проходженням військової служби.

Згідно із направленням військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2024 його було направлено на огляд для вирішення питання про можливість встановлення групи інвалідності та відсотка втрати працездатності з зв`язку певними захворюваннями, пов`язаними з проходженням військової служби. Луцькою міжрайонною медико-соціальною експертною комісією інвалідність йому не встановлена.

У зв`язку з незгодою з рішенням Луцької міжрайонної МСЕК його було скеровано на обласну МСЕК. 07.11.2024 він повторно оглянутий обласною МСЕК по оскарженню, інвалідність не встановлена, рішення Луцької міжрайонної МСЕК залишено в силі.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача. Вважає, що первинним документом, який надає особі право на встановлення інвалідності, є висновок військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з проходженням військової служби.

Відтак, на думку позивача, встановлення інвалідності на підставі висновку ВЛК є безспірним фактом та перебуває в прямій залежності від її причини - наявності захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача позовних вимог ОСОБА_1 не визнав. Зазначив, що 10.10.2024 позивач був оглянутий Луцькою міжрайонною МСЕК. За результатами огляду група інвалідності не встановлена. У зв`язку із незгодою з рішенням Луцької міжрайонної МСЕК відповідно до заяви позивача від 10.10.2024 останнього було скеровано на обласну МСЕК.

07.11.2024 позивач оглянутий обласною МСЕК по конфлікту, група інвалідності не встановлена, рішення Луцької міжрайонної МСЕК залишено в силі (акт огляду обласної МСЕК по конфлікту №766 від 07.11.2024).

Вказує, що відповідно до норм Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, ВЛК встановлює виключно причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Таким чином, медичні документи, видані військово-лікарськими комісіями, не є підставою для встановлення чи невстановлення інвалідності.

Стверджує, що при розгляді спорів щодо оскарження рішень МСЕК, суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку обґрунтованості прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. При прийнятті рішення суд повинен врахувати наведені підстави позову та виходити із того, що спірне рішення відповідача з процедурних питань не оскаржується.

Враховуючи викладене, вважає, що Луцька міжрайонна МСЕК і обласна МСЕК Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи під час прийняття рішення щодо ОСОБА_1 діяла законно і правомірно.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 у березні 2023 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу.

13.07.2024 військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_2 проведено медичний огляд ОСОБА_1 . Згідно довідки №5586 від 13.07.2024, складеної за результатами даного огляду, зазначено, що позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Такі особи є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах (а.с.7).

Згідно направлення №1668/3161 від 15.09.2024 командира військової частини НОМЕР_1 позивач направлений на огляд з метою вирішення питання про можливість встановлення групи інвалідності та відсотка втрати працездатності (а.с.8).

За результатами медичного огляду ОСОБА_1 Луцькою міжрайонною МСЕК складено акт №1789/12 від 10.10.2024 згідно якого група інвалідності позивачу не встановлена (а.с.9-10).

10.10.2024 на ім`я голови Луцької міжрайонної МСЕК позивачем подано заяву із проханням направити його на обласну конфліктну МСЕК, оскільки він не згідний з рішенням Луцької міжрайонної МСЕК від 10.10.2024 (а.с.11).

07.11.2024 ОСОБА_1 оглянутий обласною МСЕК по конфлікту, група інвалідності не встановлена, рішення Луцької міжрайонної МСЕК залишено в силі, що підтверджується актом огляду обласної МСЕК по конфлікту №766 від 07.11.2024 (а.с.12) та довідкою про невизнання інвалідом за формою №167/о (а.с.13).

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.91 №875-XII (далі - Закон №875-ХП).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №875-XII особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №875-XII інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю (частина 2 статті 3 Закону №875-XII).

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначені Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України» від 06.10.2005 №2961-IV (далі - Закон №2961-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №2961-IV, медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Частинами 1-3 статті 7 Закону №2961-IV встановлено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я. Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу «особа з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю» у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Частиною 8 статті 7 Закону №2961-IV передбачено, що медико-соціальні експертні комісії визначають:

групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я.

причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи; військової агресії Російської Федерації проти України;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Станом на момент проходження позивачем медичного огляду процедура проведення медико-соціальної експертизи була врегульована Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою КМУ №1317 від 03.12.2009 (далі - Положення про МСЕК).

В свою чергу, порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями були визначені Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим постановою КМУ №1317 від 03.12.2009.

За змістом пункту 3 Положення про МСЕК медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (пункт 4 Положення про МСЕК).

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення про МСЕК міжрайонні комісії визначають, серед іншого, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження житгєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування.

Пунктом 12 Положення про МСЕК передбачено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

Згідно з пунктом 17 Положення про МСЕК медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до пункту 19 Положення про МСЕК комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

За приписами пункту 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Згідно з пунктом 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії.

Згідно з пунктом 18 Положення про МСЕК відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (пункт 20 Положення про МСЕК).

На момент огляду позивача механізм встановлення груп інвалідності був врегульований Інструкцією про встановлення груп інвалідності (затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за №1295/20033) (далі - Інструкції №561).

Пунктом 1.4 Інструкції №561 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції №561 при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Критерії визначення інвалідності встановлені пунктами 26-27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

На підставі аналізу положень Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності можна дійти висновку, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Як встановлено судом, за результатами медичного огляду ОСОБА_1 . Луцькою міжрайонною МСЕК складено акт №1789/12 від 10.10.2024 згідно якого група інвалідності позивачу не встановлена (а.с.9-10).

07.11.2024 ОСОБА_1 оглянутий обласною МСЕК по конфлікту, група інвалідності не встановлена, рішення Луцької міжрайонної МСЕК залишено в силі, що підтверджується актом огляду обласної МСЕК по конфлікту №766 від 07.11.2024 (а.с.12) та довідкою про невизнання інвалідом за формою №167/о (а.с.13).

Предметом спору в даній справі є незгода позивача з рішенням МСЕК щодо невизнання йогг інвалідом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу про те, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Отже, визначення конкретного ступеню розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності людини як критеріїв встановлення інвалідності є дискреційними повноваженнями МСЕК, а отже, суд не вправі втручатися у такі повноваження відповідача.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №817/820/16, від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, від 30.11.2020 у справі №200/14695/19-а та від 12.10.2021 у справі №280/4820/19.

Приписами пунктів 23-24 Положення про МСЕК у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер. Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

З аналізу наведених норм видно, що чинним законодавством визначено можливість проведення переогляду особи медико-соціальною комісією вищого рівня та прийняття нею остаточного рішення, тобто можливість оскарження рішення, яке внесено до Акта №1789/12 від 10.10.2024 Луцької міжрайонної МСЕК, Акта №766 огляду обласної МСЕК по конфлікту від 07.11.2024 та Довідки про невизнання позивача особою з інвалідністю до Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ.

Поряд з цим, позивач не скористався своїм правом оскарження спірного рішення до Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України. Доказів на спростування вказаної обставинами учасниками справи не надано.

Окремо суд зауважує, що позивач в обґрунтування позовних вимог у позовній заяві не зазначає про порушення процедури прийняття оскарженого рішення у формі довідки МСЕК.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує про те, що первинним документом, який надає особі право на встановлення інвалідності є висновок військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з проходженням військової служби.

Суд відхиляє такі твердження позивача, оскільки відповідно до пункту 1.2. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що документи, видані військово-лікарськими комісіями, не є безспірними підставами для встановлення чи невстановлення інвалідності військовослужбовцями. Вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності позивача є дискреційним повноваженням відповідних комісій (МСЕК), яке суд не може перебирати на себе, оскільки це вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не оскаржувалася процедура винесення прийняття оскарженого рішення у формі довідки МСЕК, а незгода тільки з визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності позивача, що є дискреційним повноваженнями обласної МСЕК.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини дають підстави для висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Волинське обласне бюро медико-соціальної експертизи (43025, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, 1А; Код ).

Повний текст рішення складено та підписано судом 14 лютого 2025 року.

Суддя Н. В. Стецик