Справа № 420/31331/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 08.10.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій позивачка просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 у суми грошової компенсації за 2015 рік 5 календарних днів основної оплачуваної та додаткової щорічної відпустки, за 2016 рік - 30 календарних днів основної оплачуваної та 3 дні додаткової щорічної відпустки, за 2017 рік - 30 календарних днів основної оплачуваної та 5 днів додаткової щорічної відпустки, за 2019 рік - 15 днів додаткової щорічної відпустки, за 2020 рік 15 днів додаткової щорічної відпустки, за 2021 рік - 30 календарних днів основної оплачуваної та 15 днів додаткової щорічної відпустки, за 2022 рік - 16 календарних днів основної оплачуваної та 15 днів додаткової щорічної відпустки, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції;

2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за 2015 рік - 5 календарних днів основної оплачуваної та додаткової щорічної відпустки, за 2016 рік 30 календарних днів основної оплачуваної та 3 дні додаткової щорічної відпустки, за 2017 рік - 30 календарних днів основної оплачуваної та 5 днів додаткової щорічної відпустки, за 2019 рік - 15 днів додаткової щорічної відпустки, за 2020 рік - 15 днів додаткової щорічної відпустки, за 2021 рік - 30 календарних днів основної оплачуваної та 15 днів додаткової щорічної відпустки, за 2022 рік - 16 календарних днів основної оплачуваної та 15 днів додаткової щорічної відпустки, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та відповідно до витягу з наказу № 1171 о/с від 30 серпня 2023 року звільнена зі служби. При цьому при звільненні позивачці не була в повному обсязі нарахована та виплачена компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток. Для вирішення вказаного питання, представник позивача звернулась до відповідача із адвокатським запитом щодо надання інформації стосовно кількості днів щорічної основної відпустки що період проходження службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області. Листом від 10.06.2024 відповідач надав відповідь, відповідно до якої позивачем не використано за 2015 рік 5 календарних днів основної оплачуваної та додаткової щорічної відпустки, за 2016 рік 30 календарних днів основної оплачуваної та 3 дні додаткової щорічної відпустки, за 2017 рік - 30 календарних днів основної оплачуваної та 5 днів додаткової щорічної відпустки, за 2019 рік - 15 днів додаткової щорічної відпустки, за 2020 рік - 15 днів додаткової щорічної відпустки, за 2021 рік - 30 календарних днів основної оплачуваної та 15 днів додаткової щорічної відпустки, за 2022 рік - 16 календарних днів основної оплачуваної та 15 днів додаткової щорічної відпустки.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування на невиплати компенсації за всі невикористані дні відпустки, позивачка звернулась до суду з даним позовом. У своїх доводах щодо протиправності оскарженої бездіяльності відповідача позивачка посилається на те, що компенсація за невикористані дні відпустки передбачена Законом України «Про відпустки» (ч. 1 ст. 24) та КЗпП України (ч. 1 ст. 83), які підлягають застосуванню, у зв`язку з відсутністю відповідного правового регулювання у спеціальному законодавстві, як то Закон України «Про Національну поліцію» та Порядок № 260.

14.10.2024 ухвалою суді залишено без руху позовну заяву позивача та надано строк на усунення недоліків шляхом надання заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду, а також надати належним чином оформлену позовну заяву відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України із вірним зазначенням місця знаходження відповідача.

23.10.2024 до суду надійшла заява позивача (вхід.№ЕС/56350/24) про усунення недоліків на виконання ухвали від 14.10.2024 та надано заяву про поновлення строку звернення до суду.

28.10.2024 ухвалою судді продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 , шляхом надання до суду належним чином оформлену позовну заяву відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України із вірним зазначенням місця знаходження відповідача.

06.11.2024 до суду надійшла заява представника позивача (вхід.№ЕС/60787/24) про усунення недоліків на виконання ухвали судді від 28.10.2024 та надано належним чином оформлену позовну заяву відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України із вірним зазначенням місця знаходження відповідача.

Представником позивача надано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою судді від 12.11.2024 задоволено заяву представника позивача про поновлення строку на звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до суду з даним позовом; прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в редакції від 06.11.2024 та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 262 КАС України.

27.11.2024 до суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує.

Так, у відзиві зазначено, що наказом ГУНП в Одеській області № 1171 о/с від 30.08.2023 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції. Відповідно до інформації, наданої управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області, Залевською Р.В. були не використані наступні дні відпустки: 2015 рік 4 доби; 2016 рік 30 діб щорічної основної та 02 доби додаткової відпустки; 2017 рік - 30 діб щорічної основної та 05 доби додаткової відпустки; 2019 рік 15 діб; 2020 рік 15 діб; 2021 рік 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки; 2022 рік 16 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки.

Щодо компенсації за невикористані дні відпустки відповідач зазначив, що відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Відтак, при звільненні ОСОБА_1 була виплачена грошова компенсація за 30 діб невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2023 року до дня звільнення. У зв`язку з викладеним відповідач стверджує, що оскільки грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Інших заяв по суті та додаткових доказів станом на момент розгляду справи до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила службу у Головному управлінні Національної поліції в Одеській області.

Згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.08.2023 №1171 о/с, майора поліції ОСОБА_1 (0018115), старшого слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 за станом здоров`я (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» з 31.08.2023.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.08.2023 №1171 о/с, позивачці призначено виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2023 року до дня звільнення.

Згідно розрахункового листа за вересень 2023 року, позивачці нараховано та виплачено суму компенсації за невикористану відпустку за 30 діб у розмірі 31384,04 грн.

Представник позивача звернулась до відповідача із адвокатським запитом щодо надання інформації стосовно кількості днів щорічної основної відпустки що період проходження позивачкою служби в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області.

Листом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 10.06.2024 вих. №9/82/аз у відповідь на адвокатській запит повідомлено, що у наказі ГУНП в Одеській області про звільнення від 30 серпня 2023 року № 1171 о/с зазначено про виплату компенсації за 30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 01 січня 2023 року до дня звільнення, 31 серпня 2023 року.

Грошове забезпечення для нарахування за невикористані календарні дні відпусток на день звільнення складає:

посадовий оклад 2500,00 грн;

оклад за спеціальне звання 2000,00 грн;

надбавки за вислуги років 50% - 2250,00 грн;

надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції 45 % - 3037,50 грн.

надбавки за службу в умовах режимах обмежень 15 % - 375, 00 грн;

щомісячна премія 208,82 % - 21221,54 грн.

Відповідачем повідомлено, що відповідно до статей 92, 93 Закону України «Про Національну поліцію» Р. Залевською не використано:

- за 2015 рік 04 доби щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток:

- за 2016 рік 30 діб щорічної основної та 02 доби додаткової оплачуваних відпусток;

- за 2017 рік 30 діб щорічної основної та 05 діб додаткової оплачуваних відпусток;

- за 2019 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2020 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2021 рік 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток;

- за 2022 рік 16 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток.

Також у листі від 10.06.2024 року відповідач зазначив, що згідно нормативно-правових актів, що діяли на момент звільнення, підстави для нарахувань всіх днів невикористаних основних та додаткових днів відпусток відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування на невиплати компенсації за всі невикористані дні відпусток, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи установлює та визначає Закон України «Про відпустки» від 05.11.1996 № №504/96-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні приписи містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський: 1) забезпечується належними умовами для виконання покладених на нього службових обов`язків; 2) отримує в органах поліції в установленому порядку інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, та матеріали, необхідні для належного виконання покладених на нього обов`язків; 3) користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу; 4) своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; 5) у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства; 6) захищає свої права, свободи та законні інтереси всіма способами, що передбачені законом; 7) під час виконання поліцейських повноважень користується безоплатно всіма видами громадського транспорту міського, приміського і місцевого сполучення (крім таксі), а також попутним транспортом. Поліцейські, які виконують повноваження поліції на транспортних засобах, крім того, мають право на безоплатний проїзд у поїздах, на річкових і морських суднах. Під час службових відряджень поліцейські мають право на позачергове придбання квитків на всі види транспорту і розміщення в готелях при пред`явленні службового посвідчення та посвідчення про відрядження; 8) може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Згідно з ч. 1 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

За приписами ч. 9 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.

Згідно з ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.

Згідно з ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію», відкликання поліцейського із щорічної відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із щорічної відпустки здійснюється за письмовим наказом керівника відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Стаття 94 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання (ч. 1).

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №260).

Відповідно до п. 3 розд. І Порядку №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 12 розд. І Порядку №260, звернення поліцейського щодо неправильної виплати грошового забезпечення розглядаються в установленому законодавством України порядку.

Згідно з абзацами 7,8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні:

щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;

щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадку призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день призупинення, крім премії.

Системний аналіз наведених законодавчих приписів свідчить, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. При цьому, як свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, зокрема: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Тобто, законодавець не виключає випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, а навпаки, закріплює право поліцейського використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, з нормативного тлумачення наведених правових норм висновується, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже в протилежному випадку - це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Відтак, з огляду на не врегулювання приписами Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.

З огляду на наведе, помилковими є доводи відповідача про те, що грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена.

Як встановлено судом та підтверджується відповідачем, на час звільнення зі служби в поліції Залевською Р.В. не використано:

- за 2015 рік 04 доби щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток:

- за 2016 рік 30 діб щорічної основної та 02 доби додаткової оплачуваних відпусток;

- за 2017 рік 30 діб щорічної основної та 05 діб додаткової оплачуваних відпусток;

- за 2019 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2020 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

- за 2021 рік 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток;

- за 2022 рік 16 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток.

Відтак, позивачка має право на отримання грошової компенсації за невикористані частини означених відпусток, проте, відповідач протиправно під час звільнення позивачки її не виплатив.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.08.2023 року №1171 о/с, позивачці призначено виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2023 року до дня звільнення.

Відповідно до п. 6 розд. І Порядку №260, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ЗВО про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи спір у цій справі, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту в межах заявлених ним вимог є недостатнім для відновлення її порушеного права.

З огляду на зазначене, з метою повного та ефективного захисту прав позивача та дотримання гарантій щодо остаточного вирішення спору між сторонами, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача внести відомості до наказу від 30.08.2023 року №1171 о/с щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації: - за 2015 рік 04 доби щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток; - за 2016 рік 30 діб щорічної основної та 02 доби додаткової оплачуваних відпусток; - за 2017 рік 30 діб щорічної основної та 05 діб додаткової оплачуваних відпусток; - за 2019 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; - за 2020 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; - за 2021 рік 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток; - за 2022 рік 16 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір та інші судові витрати ним не понесені, розподіл судових витрат згідно ч. 1 ст. 139 КАС України не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за 2015 рік 04 доби щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток; - за 2016 рік 30 діб щорічної основної та 02 доби додаткової оплачуваних відпусток; - за 2017 рік 30 діб щорічної основної та 05 діб додаткової оплачуваних відпусток; - за 2019 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; - за 2020 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; - за 2021 рік 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток; - за 2022 рік 16 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області внести відомості до наказу від 30.08.2023 №1171 о/с щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації: - за 2015 рік 04 доби щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток; - за 2016 рік 30 діб щорічної основної та 02 доби додаткової оплачуваних відпусток; - за 2017 рік 30 діб щорічної основної та 05 діб додаткової оплачуваних відпусток; - за 2019 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; - за 2020 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; - за 2021 рік 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток; - за 2022 рік 16 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію: - за 2015 рік 04 доби щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток; - за 2016 рік 30 діб щорічної основної та 02 доби додаткової оплачуваних відпусток; - за 2017 рік 30 діб щорічної основної та 05 діб додаткової оплачуваних відпусток; - за 2019 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; - за 2020 рік 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; - за 2021 рік 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток; - за 2022 рік 16 діб щорічної основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Ак. Філатова, буд. 15а, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА