Справа № 499/1371/24
Суддя: Пилипчук М. М.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 499/1371/24
Провадження № 2-а/539/13/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Осипюка Артура Ігоровича про визнання дій протиправними, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Осипюка А. І. про визнання дій протиправними, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інспектор 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Осипюк А. І. 12 листопада 2024 року виніс постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3462036 відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), в якій зазначено, що 12 листопада 2024 року о 12.04 год у селі Знам`янка, траса М05 402 км, водій, керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 103 км/год у зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», чим перевищив швидкість на 53 км/год, при цьому не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив пункт 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб, поліса страхування. Відповідно до винесеної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП України, як особа, яка порушила пункт 2.1 Правил дорожнього руху. Постановою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Водночас докази, що підтверджують викладені у постанові обставини, відсутні. Постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Так, 12 листопада 2024 року о 12.00 год інспектором патрульної поліції зупинено транспортний засіб Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є громадянин ОСОБА_2 , під час зупинки в автомобілі знаходились троє людей: Завертаєв С. В., Старик В. М. та Кішінець М. В. Після зупинки транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вийшли з автомобіля та чекали, коли підійдуть поліцейські. З поліцейські зазначили, що транспортний засіб перевищив дозволену швидкість, а тому ОСОБА_1 необхідно надати посвідчення водія та документи на транспортний засіб. На що ОСОБА_1 попросив у поліцейських надати докази перевищення швидкості та докази, що саме він був за кермом, однак доказів про те, що ОСОБА_1 був водієм вказаного транспортного засобу надані не були. Отже, вимога про надання посвідчення водія, реєстраційних документів на авто була незаконною.

Постанова містить суперечливу інформацію, оскільки в ній зазначено, що водій не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб. Водночас у цій же постанові зазначено особу водія ОСОБА_1 та його посвідчення водія серії НОМЕР_2 . Тобто, як особа може не пред`явити посвідчення водія, якщо у постанові зазначено посвідчення водія, по якому встановлено його особу. Інспекторами патрульної поліції винесено постанову про адміністративне стягнення з порушенням вимог законодавства.

При винесені постанови інспектор не встановив та не надав жодного доказу, що водієм транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був саме ОСОБА_1 , оскільки у такому випадку інспектор поліції зобов`язаний був винести постанову про порушення максимально дозволеної швидкості руху. ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу, водночас у постанові зазначено посвідчення ОСОБА_1 , особу власника транспортного засобу також встановлено відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а адміністративних матеріалів щодо перевищення швидкості складено не було. У даному випадку взагалі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП без додержання процесуальних вимог як розгляду справи про адміністративне правопорушення, так і без надання доказів. Складено незаконну постанову, факти, викладені в ній, не відповідають дійсності. Інспектор при винесенні постанови не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Оскаржувана постанова не відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, та статті 283 КУпАП, оскільки у ній не зазначено порядок її оскарження. При розгляді справи поліцейський не встановив всі обставини та не перевірив їх доказами.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ЕНА № 3462036 відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 126 КУпАП про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У поданому до суду відзиві Департамент патрульної поліції вказував, що вимоги позовної заяви є необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсності та нормам законодавства, спрямованими на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене позивачем адміністративне правопорушення.

Так, в ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції 12 листопада 2024 року о 12.04 год інспектор 2 взводу 7 роти 1 батальйону полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Осипюк А. І. на 402 км траси М-05 «Київ-Одеса», що у селі Знам`янка Одеської області, виявив транспортний засіб марки Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням, як пізніше стане відомо, ОСОБА_1 , який у межах зони дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год» керував зазначеним транспортним засобом зі швидкістю 103 км/год, перевищивши встановлені обмеження швидкості руху на 53 км/год, чим порушив Правила дорожнього руху, та при зупинці працівниками поліції не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пункт 2.1 Правил дорожнього руху.

Вказане адміністративне правопорушення зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCAM ТС000346 та підтверджується відеозаписами та роздруківкою із вищезазначеного лазерного вимірювача швидкості руху.

На роздруківці файлу з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM ТС000346 чітко зазначено: дозволена швидкість, з якою може рухатися транспортний засіб, 50 км/год; швидкість, з якою рухався транспортний засіб під керуванням позивача, 103 км/год; дистанція, на якій здійснювалося вимірювання швидкості руху транспортного засобу, 314,6 м; серійний номер лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів ТС000346; номерний знак транспортного засобу, вимірювання швидкості якого було здійснено, НОМЕР_1 , а також інша інформація.

Отже, відповідно до покладених на поліцію завдань поліцейський відреагував на виявлене ним порушення Правил дорожнього руху та відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинив транспортний засіб Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

У подальшому поліцейський повідомив ОСОБА_1 причину зупинки керованого ним транспортного засобу перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу, а саме рух зі швидкістю 103 км/год у межах дії дорожнього знаку 3.29 та відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху повідомив про необхідність пред`явлення посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, свідоцтва про реєстрацію на цей транспортний засіб та чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте позивач на вказану вимогу поліцейського не пред`явив визначені документи.

За допомогою службового планшету через Інформаційний портал Національної поліції, який містить інформацію про посвідчення водія серії НОМЕР_2 з фотокарткою ОСОБА_1 , встановлено особу останнього.

Таким чином, порівнявши фотокартку посвідчення водія зі службового планшету з особою водія, який сидів за кермом, поліцейським встановлено особу водія, ним виявився ОСОБА_1 , який безпосередньо у той час керував транспортним засобом з перевищенням швидкості руху та у подальшому не пред`явив документи визначені пунктом 2.1 Правил дорожнього руху.

Навіть якщо поліцейський встановив особу, що притягається до адміністративної відповідальності, за допомогою службового планшету, що посвідчують особу (за допомогою Інформаційного порталу Національної поліції, встановленого в службовому планшеті), у водія (власника як спеціального права, так і спеціальних обов`язків) не припиняється обов`язок, встановлений підпунктом «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху та статті 16 Закону України «Про дорожній рух», мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Крім того, позивач не мав та не пред`явив поліцейському на вимогу чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Факт відсутності полісу страхування станом на 12 листопада 2024 року на транспортний засіб позивача Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 , підтверджується відомостями із загальнодоступної бази даних Моторно транспортного страхового бюро України за посиланням https://policy.mtsbu.ua.

Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що такі дії водія, містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. Після цього інспектором розпочато розгляд адміністративної справи у відповідності та з додержанням вимог статті 279 КУпАП. Під час розгляду справи позивача ознайомлено з його правами згідно зі статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України. Позивач скористався своїм правом на власний розсуд і не надав інспекторам письмові пояснення по суті вчиненого ним адміністративного правопорушення. Жодної іншої письмової заяви чи клопотання як під час підготовки, так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку пункту 5 статті 278 КУпАП не надходило. Ні від позивача, ні від інших осіб, які, за твердженнями позивача, були в транспортному засобі, не надходило письмових заперечень чи пояснень щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 . Позивачу роз`яснено право та строки на оскарження постанови, строк на сплату штрафу згідно з постановою та роз`яснено наслідки невиконання вказаної постанови, передбачені статтями 307, 308 КУпАП. Факт роз`яснення позивачу прав, передбачених статтею 268 КУпАП, та строки оскарження за статтею 289 КУпАП підтверджується оскаржуваною постановою, зокрема у графі № 8 наявний підпис ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 283 та пункту 1 частини першої статті 284 КУпАП поліцейський виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12 листопада 2024 року серії ЕНА № 3462036, згідно з якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Негайно після закінчення розгляду справи поліцейський відповідно до статті 285 КУпАП оголосив винесену постанову та надав її копію позивачу, про що останній у графі № 9 оскаржуваної постанови власноручно поставив особистий підпис. Процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським відносно позивача дотримана у повному обсязі.

Відеозаписи та фотознімки з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM ТС000346 та відео з портативних відеореєстраторів інспекторів є доказами вчинення адміністративного правопорушення та відповідають вимогам статті 251 КУпАП та статтям 72, 73, 74, 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Однак відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу VIII «Загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів» Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, строк зберігання відеозаписів становить з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, 30 діб.

Адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив 12 листопада 2024 року, строк зберігання відеозапису, який проводився під час фіксації адміністративного правопорушення, розгляду справи та накладення на позивача адміністративного правопорушення, становить 30 діб, тобто до 12 грудня 2024 року включно. Тому станом на день написання відзиву на позовну заяву відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських (які вказані в постанові) за цим фактом відсутні, у зв`язку із закінченням строку їх зберігання.

Відеозапис правопорушення з приладу TruСАМ, отриманий з дотриманням статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

У свою чергу позовна вимога позивача щодо визнання дій відповідача протиправними є необґрунтованою, оскільки виходить за межі, передбачені частиною третьою статті 286 КАС України, яка є спеціальною нормою, що визначає особливості провадження у адміністративних справах даної категорії. Також позивачем в позовній заяві не конкретизовано, які саме дії відповідача необхідно визнати протиправними.

В обґрунтування власної позиції позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували факт відсутності та непред`явлення поліцейському посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та чинного полісу страхування на транспортний засіб та, відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 126 КУпАП.

Подані стороною відповідача відеозапис, роздруківка з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів, інші матеріали в їх сукупності відповідають вимогам статті 251 КУпАП, статей 72, 73, 74, 75, 76 КАС України, відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом, є належними, достовірними та достатніми для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП.

У діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 126 КУпАП. Поліцейський мав всі законні підстави для розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ним дотримана процедура розгляду справи, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12 листопада 2024 року серії ЕНА № 3462036 обґрунтована, правомірна, винесена на підставі та у порядку передбаченому чинним законодавством України. Доводи позивача щодо необхідності її скасування безпідставні, необґрунтовані та не обґрунтовані нормами законодавства.

На підставі викладеного Департамент патрульної поліції просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12 листопада 2024 року серії ЕНА № 3462036, без задоволення.

Рух справи

22 листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Іванівського районного суду Одеської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Осипюка А. І. про визнання дій протиправними, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2024 року адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Осипюка А. І. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення передано для розгляду за підсудністю до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 січня 2025 року справу передано судді Пилипчуку М. М.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі, призначено судове засідання у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 23 січня 2025 року, запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву, позивачу відповідь на відзив, відповідачам заперечення на відповідь на відзив.

17 січня 2025 року до суду від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву.

Призначене на 23 січня 2025 року судове засідання відкладено на 13 лютого 2024 року у зв`язку з неявкою сторін.

11 лютого 2025 року до суду від інспектора 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Осипюка А. І. надійшло повідомлення про те, що він 13 лютого 2025 року буде перебувати на службі, тому до суду з`явитися не має можливості. Просив судове засідання провести за його відсутності.

12 лютого 2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Просив адміністративний позов задовольнити.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частини першої статті 227 КАС України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 17 лютого 2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що інспектор 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Осипюк А. І. 12 листопада 2024 року виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3462036, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн, що підтверджується копією цієї постанови.

У постанові від 12 листопада 2024 року серії ЕНА № 3462036 зазначено, що 12 листопада 2024 року о 12.04 год у селі Знам`янка на 402 км траси М05 водій, керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 103 км/год у зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», чим перевищив швидкість на 53 км/год. Швидкість вимірювалася приладом TruCAM ТС000346, ПВР: 474927, 471567, при цьому не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив пункт 2.1 Правил дорожнього руху керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб, поліса страхування.

У графі 4 «Особа, щодо якої розглядається справа» вказано « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 .

У графі 5 «Транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер, належність» постанови від 12 листопада 2024 року серії ЕНА № 3462036 зазначено «Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ».

Графа 7 «До постанови додають» постанови від 12 листопада 2024 року серії ЕНА № 3462036 не заповнена.

Згідно з посвідченням водія серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 має право керування транспортними засобами категорії А, А1, В, В1, С, С1. Посвідчення дійсне до 30 серпня 2046 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (стаття 7 КУпАП).

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. У КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно з частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом «2» пункту 2.4 Правил дорожнього руху визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон); чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат «Зелена картка» (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» (підпункти «а», «б», «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху).

Водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (пункт 1.10 Правил дорожнього руху).

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до частини другої статті 33 КУпАП При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1279-8 цього Кодексу.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі (частина перша статті 256 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1279-8 цього Кодексу.

Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статей 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху, у тому числі за частиною першою статті 126 КУпАП.

Згідно з частиною першою статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень у цій справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (частина перша статті 283 КУпАП).

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення (частина друга статті 283 КУпАП).

Частиною третьою статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Водночас графа 7 «До постанови додають» постанови від 12 листопада 2024 року серії ЕНА № 3462036 не заповнена.

Відповідачем на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності надано запис приладу TruCAM ТС000346, на якому зафіксовано, що транспортний засіб Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_4 , у межах зони дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год» рухався зі швидкістю 103 км/год. З указаного запису не вбачається, що саме позивач був за кермом зазначеного автомобіля.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що саме позивач 12 листопада 2024 року у селі Знам`янка на 402 км траси М05 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 . З долученого відповідачем до матеріалів справи доказів не вбачається, чи здійснювалось керування вказаним автомобілем позивачем, як зазначено у спірній постанові.

Керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

До суду не подано належних та допустимих доказів, що інспектором поліції зупинено транспортний засіб саме під керуванням позивача, проінформовано водія про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, а також, що позивач не надав на вимогу поліцейського зазначені в оскаржуваній постанові документи.

Надані відповідачем докази не підтверджують обставин порушення позивачем вимог пункту 2.1 Правил дорожнього руху та, відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП.

Відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення з зазначенням його назви та серійного номеру.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, у відповідності до приписів процесуального законодавства, статей 73, 74 КАС України, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 05 березня 2020 року у справі № 607/7987/17, від 02 грудня 2019 року у справі 766/16904/16-а.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху, що в подальшому стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до частини першої статті 126 КУпАП.

У постанові від 12 листопада 2024 року серії ЕНА № 3462036 зазначено, що позивач не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У зазначеній постанові не вказано про те, що ОСОБА_1 не пред`явив поліса страхування, тому безпідставним є доводи Департаменту патрульної поліції про те, що у позивача був відсутній поліс страхування. При цьому виклад у постанові змісту пункт 2.1 Правил дорожнього руху не може свідчити про непред`явлення позивачем поліса страхування.

Слід також вказати, що Верховний Суд у постановах від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 та від 22 жовтня 2019 року у справі № 161/7068/16-а сформував правовий висновок, який полягає у тому, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення страхового полісу є неправомірними.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем в порушення вимог статті 77 КАС України не надано доказів у підтвердження правомірності дій інспектора поліції при винесенні оскаржуваної постанови та вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У частині третій статті 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може ґрунтуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Порушення Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність КУпАП, має підтверджуватися відповідними доказами, перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 496/4315/16-а дійшов висновку, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що вчинене позивачем порушення зафіксовано на відеозапис. Водночас відповідачем не подано до суду відеозаписів з відображенням обставин події правопорушення, вчинення якого інкримінується позивачу.

При цьому встановлення факту керування транспортним засобом є визначальним для встановлення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, яка полягає, зокрема, у керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами керування ОСОБА_1 транспортним засобом без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, свідоцтва про реєстрацію на цей транспортний засіб та чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також ненадання цих документів на вимогу поліцейського. Надані відповідачем докази, зокрема записи з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM ТС000346 не доводять факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/855/17).

Візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (постанова Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17).

Суд зазначає, що відповідачем не додано доказів, які б підтверджували вказані в оскаржуваній постанові обставини: чи було поліцейським зупинено транспортний засіб, чи здійснювалось керування транспортним засобом позивачем тощо.

Суд звертає увагу на те, що Департамент патрульної поліції, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами як факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, так і наявність в останнього винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, відтак і підстави для притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, тому оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Враховуючи відсутність належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення та його вини, суд зазначає, що інші доводи сторін про правомірність чи неправомірність оскаржуваної постанови не впливають на вирішення справи по суті.

Безпідставними є доводи сторони відповідача про порушення позивачем вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що саме останній керував транспортним засобом Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У матеріалах справи відсутні докази про притягнення позивача 12 листопада 2024 року до відповідальності за частиною четвертою статті 122 КУпАП.

Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що Департаментом патрульної поліції не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача підлягає закриттю.

Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 12 листопада 2024 року серії ЕНА № 3462036 підлягає скасуванню.

КАС України встановлено вичерпний перелік рішень суду, які він уповноважений постановити за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що унеможливлює задоволення позову в частин визнання дій відповідача протиправними, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Судом враховано, що інспектор 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Осипюк А. І. є неналежним відповідачем за заявленими у цій справі вимогами.

Згідно з частиною четвертою статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, визначальною ознакою публічно-правового спору, розгляд якого здійснюється у порядку адміністративного судочинства, є наявність серед сторін такого спору відповідача суб`єкта владних повноважень, котрий у межах спірних правовідносин діє на виконання владних управлінських функцій чи делегованих повноважень.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені такого органу.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який нормами права покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 126 КУпАП.

У даному випадку, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, позовні вимоги до інспектора 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Осипюка А. І. не ґрунтуються на законі і в цій частині вимог необхідно відмовити з урахуванням викладеного.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 77, 12, 132, 139, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушеннязадовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 12 листопада 2024 року серії ЕНА № 3462036, винесену інспектором 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Осипюком Артуром Ігоровичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП закрити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Осипюка Артура Ігоровича про визнання дій протиправними, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Другого адміністративного апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення (складення).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Федора Ернста, 3; ).

Відповідач інспектор 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Осипюк Артур Ігорович (місцезнаходження: місто Одеса, вулиця Академіка Корольова, 5).

Суддя М. М. Пилипчук