Справа № 280/11059/24
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 лютого 2025 року Справа № 280/11059/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Сацького Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом - ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 18.09.2023 по 29.02.2024 в сумі - 21 842, грн 16 коп;

- зобов`язати стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача заборгованість з виплати пенсії за період з 18.09.2023 по 29.02.2024 в сумі - 21 842 грн 16 коп., стягнення провести із нарахованої суми заборгованості по виплаті пенсії 52 581 грн 52 коп., розрахованої на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.10.2023 по справі № 280/8829/23, застосовуючи негайне виконання рішення суду, так як щомісячна пенсія становить - 23 610 грн.

Обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання судових рішень по справам № 280/8829/23 та № 280/2687/24 позивачу проведено перерахунок пенсії, при цьому протиправно не виплачені усі належні до виплати суми пенсії. Позивач зауважує, що відповідно до наданих відповідачем розрахунків сума заборгованості пенсії на виконання рішення суду у справі № 280/8829/23 за період з 18.09.2023 по 29.02.2024 складає 21 842,16 грн, при цьому відповідач протиправно вніс цю суму заборгованості до суми 52 581,52 як суму заборгованості до набрання законної сили за період з 18.09.2023 по 29.02.2024. Наголошує, що відповідач порушує законодавство з питань виплати заборгованості щодо виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 03.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

14.11.2024 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2023 у справі 280/8829/23, яке набрало законної сили 14.02.2024, Головним управлінням у лютому поточного року проведено перерахунок пенсії позивача з 18.09.2023 виходячи із грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» від 25.08.2023 № 33/28-4483. За результатом перерахунку пенсії сформувалась доплата різниці пенсії за період з 18.09.2023 до 28.02.2024 в сумі 52581,52 грн, яка внесена до Реєстру судових рішень. Додатково зазначено, що виплата донарахованої суми за рішенням суду, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена після відповідного фінансування з Державного бюджету України. Зазначає про необхідність застосування судами шестимісячного строку звернення до суду. Відповідач заперечував проти позову.

23.12.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 24.10.2023.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2023 у справі № 280/8829/23, яке набрало законної сили 14.02.2024, серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести з 18.09.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи із грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» від 25.08.2023 № 33/28-4483, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду по справі № 280/8829/23 за період з 18.09.2023 по 29.02.2024 було нараховано суму заборгованості у розмірі 52 581,52 грн, яку внесено до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

На відповідні звернення позивача листом від 04.04.2024 відповідач повідомив, що позивачу з виплату пенсії на виконання вищезазначеного рішення забезпечено з березня 2024. Рішення виконано в межах покладених зобов`язань, з урахуванням виплачених сум. Після проведених перерахунків сформувалась доплата різниці в пенсії за період з 18.09.2023 до 28.02.2024 в загальному розмірі 52 581,52 грн, яку внесено до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Виплата заборгованості за рішеннями суду буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету після та за умови відповідного фінансування з Державного бюджету.

Позивач зазначає, що ГУ ПФУ в Запорізькій області не виконує належним чином судове рішення по справі № 280/8829/23, тому належним способом захисту вважає визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті нарахованої пенсії та стягненні відповідної заборгованості по виплаті пенсії, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За вимогами частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами..

Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону № 1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Позивач наголошує, що у межах даної справи оспорюються дії відповідача щодо відмови у виплаті нарахованої пенсії за період з 18.09.2023 по 29.02.2024 у розмірі 21 842,16 грн, розрахованої на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2023 у справі № 280/8829/23, яку і просить позивач стягнути в межах розглядуваної справи.

Суд зауважує, що визначення (формулювання) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви, є диспозитивним правом позивача, за змістом якого кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд. При цьому з матеріалів справи не встановлено, що відповідач відмовляв у виплаті нарахованої пенсії за період з 18.09.2023 по 29.02.2024 у розмірі 21 842,16 грн, навпаки, відповідач вказує, що така сума входить до нарахованої суми заборгованості у розмірі 52 581,52 грн, що була нарахована на виконання рішення суду по справі № 280/8829/23 за період з 18.09.2023 по 29.02.2024, та яка була внесена до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою. Тобто позивач фактично оскаржує бездіяльність щодо невиплату йому нарахованої пенсії за період з 18.09.2023 по 29.02.2024 у розмірі 21 842,16 грн.

Суд зауважує, що спір щодо періоду (з 18.09.2023 по 29.02.2024) та суми (21 842,16 грн), перерахованої на виконання судового рішення пенсії між сторонами відсутній. Проте, як вказує сам позивач, виплату пенсії у сумі 21 842,16 грн по справі № 280/8829/23 відповідачем не проведено. Відповідно, у межах спірних правовідносин новий спір між позивачем та ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо періоду з 18.09.2023 по 29.02.2024 та суми 21 842,16 грн не виник, натомість має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Отже, зазначені вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення по справі в іншій справі № 280/8829/23, а тому позивач має встановлене процесуальним законом право у порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З урахуванням того, що питання виплати позивачу недоплаченої пенсії охоплюється рішенням суду у справі № 280/8829/23 в частині невиплати позивачу заборгованості з виплати пенсії за період з 18.09.2023 по 29.02.2024 у розмірі 21 842,16 грн, та належить до предмета їх виконання, заявлені у цій справі позов у частині вимог про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у виплаті (фактично бездіяльність щодо невиплати) нарахованої пенсії за період з 18.09.2023 по 29.02.2024 у розмірі 21 842,16 грн та стягнення вказаної суми з ГУ ПФУ в Запорізькій області фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання ГУ ПФУ в Запорізькій області рішення суду в іншій справі, що набрало законної сили.

Процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що спеціальні норми Кодексу адміністративного судочинства України (статті 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в такій справі.

Суд враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 та від 09.07.2019 у справі № 826/17587/18, від 28.02.2023 у справі № 260/1898/22, від 16.03.2023 у справі № 640/12697/21, від 30.11.2023 у справі № 420/6135/22, від 30.01.2024 по справі № 320/19014/23 адміністративне провадження № К/990/36544/23, яка підлягає врахуванню судом під час розгляду даної справи. На даний час аналогічна позиція Верховного Суду є незмінною, зокрема, викладена Верховним Судом в постанові від 19.09.2024 по справі № 400/3650/24 адміністративне провадження № К/990/28721/24.

Щодо посилання позивача на те, що належний спосіб захисту порушеного права позивача на отримання нарахованих, але невиплачених в межах справи № 280/8829/23 суми пенсії у розмірі 21 842,16 грн, є саме стягнення з ГУ ПФУ в Запорізькій області суми 21 842,16 грн, суд зазначає наступне.

Судом враховуються висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14.08.2024 по справі № 580/5660/22 (адміністративне провадження № К/990/16293/23) в межах якої позивачем заявлялися вимоги щодо стягнення з відповідача нарахованої на виконання іншої справи, але невиплаченої відповідачем суми. Верховним Судом зазначено наступне: «водночас звертаючись із окремим позовом про стягнення з відповідача заборгованості з довічного грошового утримання судді у відставці за період з 19.02.2020 по 31.01.2021 в розмірі 548 948,17 грн, нарахованої на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі № 580/1797/20, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2020, позивачка фактично намагається стягнути нараховану на підставі цих судових рішень суму довічного грошового утримання судді у відставці, без врахування висновків Верховного Суду від 23.06.2022. Натомість у межах спірних правовідносин, новий спір між позивачкою та ГУПФУ у Черкаській області не виник. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в рішеннях від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення».

Крім того, суд звертає увагу, що при пред`явленні позовної вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області суми нарахованої пенсії в розмірі 21 842,16 грн, позивач фактично просить змінити спосіб і порядок виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2023 у справі № 280/8829/23, з зобов`язання вчинити певні дії (нарахувати та виплатити пенсію) на стягнути з відповідача відповідну суму. При цьому, питання щодо встановлення чи зміни способу або порядку виконання рішення суду врегульовані статтею 378 КАС України.

Також суд зазначає, відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.

Позивач отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Суд підсумовує, що питання виплати позивачу недоплаченої пенсії у сумі 21 842,16 грн охоплюється рішенням суду у справі № 280/8829/23 та належить до предмета його виконання, заявлений у цій справі позов в частині вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті нарахованої пенсії та стягнення такої заборгованості з відповідача фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішень суду в іншій справі, що набрали законної сили, та у випадку встановлення неналежності їх виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії, зокрема повторно виплатити на користь позивача суму 21 842,16 грн в межах даної справи.

Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158 Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 17 лютого 2025 року.

Суддя Р.В. Сацький