Справа № 520/16572/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 р. Справа № 520/16572/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 03.09.24 у справі № 520/16572/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення:

- від 17.05.2024 за № 0-2031- НОМЕР_1 ;

- від 17.05.2024 за № 0-2031- НОМЕР_1 ;

- від 17.05.2024 за № 0-2031- НОМЕР_1 ;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з викладенням у ньому висновків, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справа, зазначає про неврахування їх судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо подання державному реєстратору заяви для внесення відповідної інформації про тип майна до Державного реєстру без наявності підстав, передбачених п. 1. ч. 1. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не відповідають чинному законодавству, позаяк не містять відповідного обов`язку платника податків. Позивач не згоден з висновком суду першої інстанції щодо ненадання до податкового органу інформації про належність нежитлових приміщень до певних типів та відсутності дій позивача з цього питання. Вказує, що в рішенні суду першої інстанції відсутній розгляд питання щодо незастосування податковим органом при розрахунку податку на житлові приміщення позивача пільги на 60 кв. м., що призвело до завищення суми податку; відсутня правова оцінка щодо порушення правил надіслання оскаржуваних ППР позивачу в електронний кабінет.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він наголошує на тому, що у рішенні суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З додатковими поясненнями у справі позивач надав копії документів на підтвердження обґрунтованості своєї позиції.

У додаткових поясненнях у справі відповідач просить урахувати, що судовим рішенням у справі № 520/12380/24, яке набрало законної сили, підтверджено правомірність та законність дій контролюючого органу щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 за 2023 рік, зокрема, правомірність віднесення оподаткованих будівель, що перебувають у власності позивача, до будівель, що належать оподатковувати за ставкою 1 відсоток. Також відповідачем наведено перелік документів, на підставі яких належні позивачу об`єкти нерухомості віднесено до певних категорій.

У клопотанні про доповнення апеляційної скарги позивач просить урахувати, що 12.02.2025 Другим апеляційним адміністративним судом у справі № 520/21766/23 прийнято постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме частково скасовано податкові повідомлення-рішення, якими було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019-2021 роки.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області відносно позивача складені податкові повідомлення-рішення, якими здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 54 727,27 грн, за нежитлове приміщення загальною площею 882,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 103 228,58 грн, за нежитлове приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 2 054,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 79897,50 грн, за нежитлове приміщення загальною площею 1 590 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 989,93 грн, за нежитлове приміщення загальною площею 19,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 9768,60 грн, за нежитлове приміщення загальною площею 194,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 7156,16 грн, за квартиру, загальною площею 183,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 2493,52 грн, за квартиру, загальною площею 63,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

- від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556, яким здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 44 345,63 грн, за нежитлове приміщення загальною площею 882,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, не погоджуючись із указаними рішеннями відповідача, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано до суду належних доказів щодо неправомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень або порушення відповідачем процедури прийняття таких рішень.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно з приписами п.п. 4.1.1, 4.1.3. п. 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, як загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 6.1. статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу вимог п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Отже, платник податків зобов`язаний сплатити відповідні податки у встановленому законом розмірі та у встановлений строк, у свою чергу невиконання чого тягне за собою притягнення до відповідальності за порушення податкового законодавства.

Згідно з приписами статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Водночас об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1п. 266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1п.266.3 ст.266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.2 п.266.3 ст. 266 ПК України).

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Можливість визначення бази оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості на підставі інших документів, ніж тих, що підтверджують право власності на такий об`єкт, Податковим кодексом України не передбачена.

Згідно з пунктом 10.3 статті 10 ПК України питання щодо встановлення податку на майно, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вирішують місцеві ради в межах повноважень.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

За приписами підпункту 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Відповідно до підпункту 266.10.1. пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з Додатком № 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 за № 542/17 ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб встановлюються у відсотках до мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування.

Так, пунктом 5 зазначеного вище Додатку № 1 встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) до 01.01.2019 - будівлі промисловості та склади 0,25 відсотка, в подальшому підпункт 5 пункту 5 додатку 1 виключений згідно з рішенням 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 р. № 1284/18 набрав чинності з 01.01.2019; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Згідно з абз. 7 пп. 266.7.1 п. 266. 7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, чинний з 01 січня 2001 року (далі - ДК 018-2000).

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який, в свою чергу, включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Водночас ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначає Закон України від 01.07.2004 № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952).

Пунктом 1 статті 26 Закону № 1952 визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі змін ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх змін, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувала, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини 6 статті 37 цього закону, вносяться зміни до державного реєстру прав.

Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень - рішень платникам податків затверджений Наказом Міністерства Фінансів України від 28.12.2015 за № 1204 (далі - Порядок № 1204).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1204 до податкового повідомлення-рішення зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), штрафних фінансових санкцій та пені (розрахунок пені додається у разі складання податкових повідомлень-рішень за формами «Р» (крім пені відповідно до статті 129 Кодексу), «Д» та «С»).

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення складені за формою «Ф» - для платників податків фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства.

Відповідно до Додатку І до Порядку № 1204 корінець податкового - повідомлення рішення, складеного за Формою «Ф», не передбачає наявності даних щодо адреси об`єктів житлової та нежитлової нерухомості позивача та їх типів, а також не має містити обов`язково детальний розрахунок податкового повідомлення-рішення.

У разі незгоди із сумою податкового зобов`язання, визначеного у цьому податковому повідомленні-рішенні, зазначене податкове повідомлення-рішення може бути оскаржено в адміністративному порядку з дотриманням вимог статті 56 глави 4 розділу ІІ Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення, або у судовому порядку.

З матеріалів справи судом установлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивач є власником, зокрема, нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 23-30). Відповідно до інформаційних систем податкового органу, ОСОБА_1 є засновником ТОВ "УНІПЛАСТ" (25178124), що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Водночас контролюючим органом встановлено, що відповідно до відомостей про об`єкти оподаткування ТОВ "УНІПЛАСТ" (25178124) має: 1) офіс за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, будинок 46 з 17.11.2020; 2) склади за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, будинок 46 з 17.11.2020 та склад магазин Океан.

У зв`язку з цим відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.05.2024 за № 0-2031-UA0028556; № 0-2031-UA0028556; № 0-2031-UA0028556; № 0-2031-UA0028556; № 0-2031-UA0028556; № 0-2031-UA0028556; № 0-2031-UA0028556; № 0-2031-UA0028556 про визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 9 місяців 2023 року.

До відзиву на позовну заяву відповідачем надано копії зазначених податкових повідомлень-рішень з розрахунком суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з адресами об`єктів оподаткування та застосованою ставку податку.

Позивач не заперечує обов`язку сплати ним податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, але не погоджується зі ставкою податку, що застосована контролюючим органом, оскільки не зрозуміло, з яких підстав відповідачем обрано ставку податку 1 %, а не будь-яку іншу.

Надаючи оцінку цим доводам позивача, колегія суддів зазначає, що відповідно до Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Проте позивачем не надано, як до податкового органу, так і до суду, жодного технічного документу, при дослідженні якого було б можливо класифікувати функціональне призначення нерухомих об`єктів, щодо яких прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

В свою чергу, відповідачем надано до суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі якої податковим органом зроблено розрахунки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, при дослідженні якої вбачається, що оподатковані об`єкти нерухомого майна є нежитловими будівлями. Встановити їх належність до певної класифікації з наданих документів не вбачається можливим.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що відносини, які виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначає Закон України від 01.07.2004 за № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952).

Пунктом 1 ст. 26 Закону № 1952 визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі змін ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх змін, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, за заявою власника чи іншого право набувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього закону, вносяться зміни до державного реєстру прав.

Статтею 28 Закону № 1952 встановлено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються до такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, надається технічний паспорт на такий об`єкт.

Під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт.

З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено Методику класифікації будівель за головною класифікаційною; ознакою - їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика).

Оскільки фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Класифікатором, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення, то платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за отриманням необхідного висновку щодо ідентифікації об`єкта нерухомості доцільно звертатись до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду.

На підставі викладеного платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з метою запобігання невірного обчислення бази оподаткування, повинен звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду і отримати необхідний висновок щодо віднесення об`єктів нерухомості до відповідного класу Класифікатора та надати його до податкового органу.

Відповідно до пп. 266.7.3. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: - об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; - розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; - права на користування пільгою із сплати податку; - розміру ставки податку; - нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Отже, позивач не був позбавлений можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподаткованих будівель для вірного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування вірних коефіцієнтів для обчислення такого податку. Однак матеріали справи не містять доказів того, що позивачем вчинялися дії щодо звірки даних для обчислення податку відповідно до податкового законодавства.

Що стосується наявних в матеріалах справи заяв позивача від 26.02.2020 та від 07.02.2022 до контролюючого органу щодо нарахування податку на нерухоме майно за 2020-2021 роки, то такі не стосуються обставин цієї справи, оскільки всі оскаржувані в межах справи податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом у 2024 році та стосуються податку на нерухоме майно за 9 місяців 2023 року. Крім того, позивачем до контролюючого органу та до суду не надано жодних пояснень та відповідних доказів, в тому числі технічної документації на нежитлові будівлі за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, 46, та за адресою: м. Харків, пр-т Архітектора Альошина, 41, які б свідчили про необхідність застосування контролюючим органом іншої ставки податку ніж 1 %.

Що стосується посилання позивача на те, що в наданому нею експертному висновку АС5 № 2103910 від 08.02.2021 щодо класифікації об`єктів нерухомого майна чітко визначена приналежність приміщень до певного типу, а саме до будівель промисловості та складів, то колегія суддів зазначає, що в цьому висновку не міститься конкретизації приналежності нежитлових будівель до певного типу, а лише зазначається про правильність класифікації об`єктів нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, 46, та за адресою: м. Харків, пр-т Архітектора Альошина, 41, відповідно до функціонального призначення. Крім того, у цьому висновку відсутні відомості саме про тип об`єкта нежитлової нерухомості, а отже зі змісту експертного висновку неможливо встановити приналежність об`єкта нерухомості до певного типу.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки фактичне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку визначеному Класифікатором, і використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення, то платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за отриманням необхідного висновку, щодо ідентифікації об`єкта нерухомості доцільно звертатись до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Отже, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з метою запобігання невірного обчислення бази оподаткування, повинен звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду і отримати необхідний висновок, щодо віднесення об`єктів нерухомості до відповідного класу Класифікатора та надати його до податкового органу.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.02.2020 у справі №819/2191/17.

ОСОБА_1 у позові також указано, що нею 10.03.2023 подано до податкового органу заяву про отримання документів через електронний кабінет. Зазначено, що повідомлення на електронну пошту, яке інформує платника податків про доставку в його електронний кабінет оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, нею не отримано, як цього вимагає ПК України.

Надаючи оцінку цим доводам позивача, колегія суд зазначає, що відповідно до п. 42.1. ст. 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Абзацами першим шостим п. 42.4 ст. 42 ПК України встановлено, що платники податків, які пройшли електронну ідентифікацію онлайн в Електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Законів України від 22 травня 2003 року № 851-ІV «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі Закон № 851) та від 05 жовтня 2017 року № 2155-VIII «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (далі Закон № 2155).

Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому п. 42.4 ст. 42 ПКУ, які подали заяву про бажання отримувати документи через Електронний кабінет, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Законів № 851 та № 2155 шляхом надіслання документа в Електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в Електронний кабінет.

Документ, надісланий контролюючим органом в Електронний кабінет, уважається врученим платнику податків, якщо він сформований з дотриманням вимог Законів № 851 та № 2155 та є доступним в Електронному кабінеті.

Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з Електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в Електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з Електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).

З матеріалів справи судом установлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлені до електронного кабінету платника податків ОСОБА_1 .

Також оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлені на податкову адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте були повернуті ГУ ДПС із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

На підтвердження цих обставин та на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 28.01.2025, відповідачем надано додаткові пояснення, в яких, окрім іншого, зазначено про те, що ГУ ДПС надсилало податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 9 місяців 2023 року. На цих податкових повідомленнях-рішеннях міститься печатка та підпис уповноваженої особи. Також відповідачем надано копію рекомендованого повідомлення та довідку, на якій міститься відмітка оператора поштового зв`язку про причину невручення поштового відправлення: «за закінченням терміну зберігання». Додатково оскаржувані податкові повідомлення-рішення також направлялись платнику податків ОСОБА_1 до електронного кабінету, на підтвердження чого надано скриншот відповідної електронної сторінки.

Разом з цим колегія суддів ураховує, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків (за зареєстрованим місцем проживання) вважається врученим, у тому числі, і у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 640/14787/21.

Отже, податкові повідомлення-рішення, у розумінні п. 42.2 ст. 42 ПК України, уважаються належним чином врученими платнику.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності нарахування контролюючим органом спірних сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, що є власниками об`єктів нерухомості, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, носять характер особистих припущень позивача, які в ході апеляційного перегляду цієї справи не знайшли свого підтвердження.

Посилання позивача на висновки Другого апеляційного адміністративного суду, сформовані у постанові від 12.02.2025 у справі № 520/21766/23, не може бути ураховане колегією суддів, оскільки в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України ураховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у рішеннях (постановах) судів першої (апеляційної) інстанції.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За приписами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 у справі № 520/16572/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова