Справа № 520/32161/24
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

17 лютого 2025 р. справа № 520/32161/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №ПС 38 від 30.10.2024 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області врахувати стаж, який зазначений в трудовій книжці НОМЕР_2 від 16.05.1988, трудовій книжці НОМЕР_3 від 01.09.1979, Період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982, згідно диплома НОМЕР_4 від 18.07.1982, та призначити позивачу пенсію починаючи з 10.08.2024.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 3 та п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

У період з 10.02.2025 по 17.02.2025 суддя Біленський О.О. перебував на навчанні.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.10.2024 №ПС 38 йому відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає вказане рішення протиправним з огляду на те, що неврахування відповідачем під час вирішення питання про призначення пенсії відомостей про роботу носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечило проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначив, що за наданими документами та відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення складав 20 років 07 місяців 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 23.10.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Вказана заява про призначення пенсії за віком та додані до неї документи розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 30.10.2024 №ПС 38, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Пенсійним органом встановлено, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача складає 20 років 07 місяців 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком (з 01.01.2024 по 31.12.2024 - 31 рік).

У рішення зазначено, що до страхового стажу не зараховано:

- згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 01.09.1979 до страхового стажу не зараховано періоди роботи, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дописано дату заповнення трудової книжки пастою іншого кольору. Звертаємо увагу, що потребує уточнення період роботи з 11.02.1985 по 10.05.1988, оскільки дописано місяць створення наказу про звільнення з роботи чорнилом іншого кольору;

- період роботи в колгоспі з 13.05.1988 по 01.07.1993, згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.05.1988, оскільки відсутня довідка про вихододні;

- період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982, згідно диплома НОМЕР_4 від 18.07.1982, оскільки в дипломі відсутній підпис заступник директора училища по навчально-виробничій роботі.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.10.2024 №ПС 38 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території.

Правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні і права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною 1 ст. 24 Закону №1058-ІV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.09.1979 з підстави того, що на титульній сторінці трудової книжки дописано дату заповнення трудової книжки пастою іншого кольору, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №588/647/17.

Суд звертає увагу на тому, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Оцінюючи доводи відповідача, суд враховує, що за приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (зі змінами) (далі - Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.09.1979, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно із пунктом 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.

Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і ін. виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно із пунктом 2.7 Інструкції №162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком подав трудову книжку серії НОМЕР_3 від 01.09.1979.

Так, з титульного аркуша вказаної трудової книжки серії вбачається, що власником трудової книжки є " ОСОБА_2 " (мовою оригіналу), дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , освіта середня, дата заповнення трудової книжки 01.09.1979.

Суд зауважує, що титульний аркуш містить відтиск печатки та підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, а також підпис особи на ім`я якої видана трудова книжка, а дата видачі трудової книжки співпадає із першим записом в ній - 01.09.1979.

При цьому, судом враховується, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

На думку суду, у спірному випадку відповідач не перевірив записи у трудовій книжці позивача, натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записі на титульній сторінці.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.09.1979.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в колгоспі з 13.05.1988 по 01.07.1993, згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 16.05.1988, оскільки відсутня довідка про вихододні, суд зазначає наступне.

21.04.1975 прийнято постанову №310 Ради Міністрів СССР «Про трудові книжки колгоспників».

Відтак, особи, що працювали в колгоспах, мали свій окремий вид трудової книжки - трудову книжку колгоспника.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 Постанови Ради Міністрів СССР «Про трудові книжки колгоспників» від 21.04.1975 №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу. В трудову книжку колгоспника, зокрема, вносяться:

відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження;

освіта, професія, спеціальність;

відомості про членство в колгоспі, прийом в члени колгоспу припинення членства в колгоспі;

відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи

відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудового внеску в суспільному господарстві, його виконання;

відомості про нагороди та заохочення, та інші.

Відтак, відповідно до вимог вказаної Постанови відомості про трудову участь, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудового внеску в суспільному господарстві, його виконання вносяться до трудової книжки колгоспника.

Відповідно до пунктів 1 - 3 Порядку №637, стаж роботи встановлюється на підставі інших документів виключно за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідачем у спірному рішенні від 30.10.2024 не зазначено будь-яких зауважень до трудової книжки колгоспника позивача.

Суд зазначає, що щодо періоду роботи позивача в колгоспі з 13.05.1988 по 01.07.1993 наявні записи в трудовій книжці колгоспника позивача.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

В той же час, відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII та законодавства, що діяло на момент роботи позивача, нормами (трудоднями) обслуговування для працівників колгоспів є мінімуми трудової участі в громадському господарстві.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача, на сторінці 19 містяться відомості про трудову участь в громадському господарстві із зазначенням прийнятих в колгоспі річних мінімумів трудової участі в громадському господарстві, відомостей про виконання позивачем вказаного мінімуму та фактичної кількості відпрацьованих позивачем днів.

Так, у трудовій книжці колгоспника позивача містяться такі записи про кількість вихододнів:

1. 1988 рік: річний мінімум - 205, виконано - 219.

2. 1989 рік: річний мінімум - 280, виконано - 329.

3. 1990 рік: річний мінімум - 280, виконано - 287.

4. 1991 рік: річний мінімум - 280, виконано - 285.

5. 1992 рік: річний мінімум - 280, виконано - 268. При цьому у графі причини невиконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві вказано - "поважна причина", зазначено номер та дата наказу, запис засвідчено печаткою.

6. 1993 рік: річний мінімум - 140, виконано - 108.

Суд зазначає, що обов`язку додаткового доведення факту відпрацювання позивачем днів трудової участі в громадському господарстві в кількості, зазначеній у трудовій книжці, законодавчо не встановлено, а відтак відповідний стаж мав бути врахований відповідачем наступним чином: в роки, коли річний мінімум участі виконаний в повному обсязі/перевиконаний до стажу зараховується повний рік роботи; в роки, коли річний мінімум участі не виконаний в повному обсязі - до страхового стажу зараховується кількість днів, фактично відпрацьованих згідно даних трудової книжки.

За вказаних обставин у відповідача були відсутні підстави застосовувати при визначенні стажу позивача інші документи, зокрема, архівні довідки, з огляду на те, що у позивача наявна трудова книжка колгоспника, яка в повній мірі підтверджує стаж позивача за спірні періоди, та до якої у відповідача не було жодних зауважень щодо відсутності необхідних записів або наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Підстав вимагати та розглядати довідки на підтвердження стажу роботи в колгоспі у відповідача не було, оскільки всі дані за спірні періоди наявні в трудовій книжці.

Отже, зважаючи на наявність відомостей в трудовій книжці колгоспника позивача, в тому числі інформації щодо виконаного річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві, відповідачем протиправно не враховано стаж за вказаний період праці в колгоспі.

З урахуванням наявності у трудовій книжці колгоспника відомостей про мінімум трудової участі в громадському господарстві, наявні підстави для врахування періоду роботи у колгоспі з 13.05.1988 по 01.07.1993 відповідно до вимог законодавства.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982, згідно диплома серії НОМЕР_4 від 18.07.1982, з підстави відсутності підпису заступника директора училища по навчально-виробничій роботі, суд зазначає наступне.

Пунктом "д" ч. 3 ст. 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування часу навчання у професійно-технічних закладах, які не є вищими навчальними закладами, до трудового стажу, що дає право на пільги при призначенні пенсії.

Частиною 2 ст. 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" визначено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Під час навчання позивача діяли норми Інструкції №162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, учням, аспірантам та клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (науковий заклад) вносить записи про час навчання у денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих та середніх спеціальних навчальних закладів, у партійних школах та школах просування. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукового закладу) про зарахування на навчання та відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів клінічних ординаторів.

Підпунктом "в" пункту 2.17 Інструкції №162 передбачено, що у трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступні записи: про час навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах (включаючи і час роботи у студентських загонах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики), партійних школах, школах профруху та про час перебування в аспірантурі клінічної ординатури, крім випадків , зазначених у п. 2.15 цієї Інструкції.

Оскаржуваним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982, згідно диплома серії НОМЕР_4 від 18.07.1982 оскільки відсутній підпис заступник директора училища по навчально-виробничій роботі.

Як встановлено, відповідно до диплома серії НОМЕР_4 від 18.07.1982, запису №1 трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 01.09.1979, у період з 01.09.1979 по 18.07.1982 позивач навчався в Біловодському СПТУ-5.

Суд зауважує, що диплом серії НОМЕР_4 від 18.07.1982 не мiстить помарок, виправлень та пiдчисток, на ньому є пiдписи голови екзаменаційної комісії, директора училища та печатка, дата видачі.

Отже, з вказаного диплома можна визначити вci данi для встановлення навчання позивача для зарахування до трудового стажу.

Таким чином, наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду навчання.

Отже, відповідачем безпідставно не зараховано позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982 серії НОМЕР_4 від 18.07.1982.

Підсумовуючи вищевикладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №ПС 38 від 30.10.2024 про відмову у призначенні пенсії є протиправним, а отже підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію починаючи з 10.08.2024, то суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на передчасність таких вимог, оскільки пенсійним органом наразі ще не здійснено зарахування позивачу до страхового стажу всіх періодів його роботи, навчання.

Після виконання цього рішення суду щодо зарахування стажу позивачу на пільгових умовах, у органу Пенсійного фонду України в силу вимог закону виникають підстави для прийняття рішення про призначення пенсії.

Крім того, суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. Обрахунок страхового стажу є компетенцією пенсійного органу, суд не в праві перебирати на себе повноваження з обрахунку такого стажу.

З огляду на викладене, належним способом захисту прав позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача провести повторний розгляд заяви позивача від 23.10.2024 про призначення пенсії, із зарахуванням до страхового стажу позивача періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.09.1979, періоду роботи у колгоспі з 13.05.1988 по 01.07.1993 згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 16.05.1988 та періоду навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.09.1979 та диплома серії НОМЕР_4 від 18.07.1982.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №ПС 38 від 30.10.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2024 про призначення пенсії, із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.09.1979, періоду роботи у колгоспі з 13.05.1988 по 01.07.1993 згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 16.05.1988 та періоду навчання з 01.09.1979 по 16.07.1982 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.09.1979 та диплома серії НОМЕР_4 від 18.07.1982.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.