Справа № 240/859/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині

17 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/859/25

категорія 112010200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Приходько О.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не здійснення призначення та виплати пенсії по інвалідності відповідно до статі 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати відповідача здійснити призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та виплату недоотриманої пенсії за період з 01 травня 2020 року.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Підставою для залишення позовної заяви без руху стали висновки суду за результатом аналізу змісту позовних вимог про недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду в частині заявлених вимог за період з 01 травня 2020 року - 13 липня 2024 року за відсутності відповідної заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду у порядку статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

05 лютого 2025 року позивач через відділ документального забезпечення суду подав заяву про усунення недоліків позовної заяви та клопотання про поновлення строку звернення до суду, у яких він просить поновити пропущений строк звернення до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх доводів покликається на запровадження на території усієї країни карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, посилаючись при цьому на ужиті заходи згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 щодо уникнення перебування у місцях скупчення людей, використання особистих захисних засобів, перетину кордону та контрольних пунктів.

Також у своїх доводах позивач спирається на рішення Верховного Суду, а саме: від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 815/460/18, Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 стверджуючи про те, що шестимісячний строк звернення до суду не підлягає застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку з порушенням пенсійним органом законодавства про пенсійне забезпечення, а також практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) акцентуючи на тому, що основною складовою права на суд є право доступу у тому розумінні, що має забезпечуватись можливість звернення до суду.

Дослідивши матеріали позовної заяви та проаналізувавши доводи позивача у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду зазначає таке.

Надаючи оцінку наведеним доводам позивача суд звертає увагу на те, що висновки Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, до яких покликається позивач, зроблені у спорі, який виник у зв`язку з поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсії громадянину України, який змінив місце проживання та не повідомив про це орган Пенсійного фонду.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила на тому, що пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає "нарахованою" в момент призначення пенсії і залишається такою ("нарахованою") до її чергової зміни.

У постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми, зокрема статті 87 Закону № 1788-ХІ та статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

З урахуванням цього, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 зробила правовий висновок, який зводиться до того, що реалізація права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від позивача, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача (пенсійного органу). Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

У цій же постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав вважала за необхідне відступити від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18 (касаційне провадження № К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 816/197/18 (касаційне провадження № К/9901/50050/18), від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Безпідставно позивач посилається на постанову Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі № 815/460/18, у якій Суд дійшов висновку про те, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Суд звертає увагу позивача, що такі висновки зроблено Верховним Судом у спорі щодо перерахунку пенсії з урахуванням вказаних у відповідній довідці видів грошового забезпечення й ґрунтуються на положенні частини третьої статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за яким перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

В аспекті доводів позивача про виплату недоплаченої суми пенсії без обмеження будь-яким строком, то слід звернути увагу на те, що у вже згаданій постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а Велика Палата Верховного Суду зауважила на тому, що питання щодо застосування строків звернення до адміністративного суду, що передує вирішенню спору по суті (стаття 99 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, стаття 122 КАС України), слід розмежовувати з питанням щодо застосування строку (періоду), за який проводиться перерахунок пенсії, у разі встановлення судом вини пенсійного органу.

Тому суд зазначає, що застосовуючи строки у зазначеній сфері слід розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду у цій справі суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", ЄСПЛ дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" (Заява № 23436/03) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, а отже, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Верховний Суд послідовно у своїх судових рішеннях наголошує на тому, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами і труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

За змістом заявлених вимог позивач позивається про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01 травня 2020 року, визнавши протиправними дії пенсійного органу щодо непризначення цієї пенсії.

Проте, у поданій заяві про усунення недоліків позовної заяви як і у клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивачем не викладено жодних обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом у цій справі.

Покликання позивача на запровадження в Україні карантину задля запобігання поширенню коронавірусної хвороби суд вважає безпідставним, оскільки саме по собі запровадження карантину безвідносно до обставини, що виникли внаслідок введення карантину та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку не може бути підставою для поновлення процесуального строку.

Так, за нормами пункту 3 Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відтак, запровадження карантину не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду і не скасовує обов`язку позивача повідомити суду конкретні обставини, у зв`язку з якими такий строк пропущений, а також надати докази на підтвердження таких обставин (постанова Верховного Суду від 16 січня 2025 року у справі № 400/9796/23).

Водночас, ані в заяві про усунення недоліків позовної заяви, ані у клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивачем не повідомлено, які саме обставини, пов`язані з карантинними обмеженнями, унеможливили своєчасне звернення позивача до адміністративного суду з цим позовом. Загальні посилання на перелік запроваджених Урядом карантинних обмежень не розцінюється судом поважними причинами пропуску строку звернення до суду у розумінні положень КАС України.

У цій справі визначаючись щодо прийняття до розгляду заявлених позовних вимог щодо призначення пенсії по інвалідності суд застосовує викладений у постанові Верховного Суду від 16 липня 2024 року у справі № 460/11267/23 підхід, за яким реалізація позивачем права на пенсійне забезпечення може бути захищена судом за наявності для цього правових підстав в рамках строку звернення до суду, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 КАС України, оскільки право на пенсію виникає незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, та не втрачається у разі завершення строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Згідно з пунктом дев`ятим частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Будь-яких реальних обставин, які б слугували об`єктивними перепонами чи створювали труднощі для звернення до суду з цим позовом в частині заявлених вимог за період з 01 травня 2020 року по 13 липня 2024 року у межах встановленого у КАС України строку позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Тому, з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 16 липня 2024 року у справі № 460/11267/23, заявлені позивачем 14 січня 2025 року позовні вимоги можуть бути захищені судом за наявності для цього підстав з 14 липня 2024 року - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 КАС України, а позов в частині вимог за період з 01 травня 2020 року по 13 липня 2024 року підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 171, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до суду в частині заявлених позовних вимог за період з 01 травня 2020 року по 13 липня 2024 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині позовних вимог за період з 01 травня 2020 року по 13 липня 2024 року повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Суддя О.Г. Приходько