Справа № 380/15822/24
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 рокусправа № 380/15822/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши в письмовому провадженні в м. Львів в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (адреса: вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026; код ЄДРПОУ - 43968090) (далі Відповідач) з вимогами:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 13.05.2024 року № 21124/13-01-24-11 від 13.05.2024 року;

2. Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Львівській області про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку № 14007/6/13-01-24-11 від 13.05.2024 року;

3. Зобов`язати Головне Управління ДПС у Львівській області поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку другої групи з 31 грудня 2023 року:

Ухвалою від 29.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29.03.2024 ГУ ДПС у Львівській області проведено камеральну перевірку та складено акт про результати камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця № 13482/13-01-24-11/ НОМЕР_1 ; за наслідком перевірки винесене податкове повідомлення-рішення від 13.05.2024 № 21124/13-01-24-11, яким збільшив суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 154 312 грн. 82 коп., з яких 140 284 грн. 38 коп. за податковим зобов`язанням, 14 028 грн. 44 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Також ГУ ДПС у Львівській області прийнято рішення від 13.05.2024 №14007/6/13-01-24-11 про виключення Позивача з реєстру платника єдиного податку; датою виключення з реєстру визначив 31.12.2023 р. Вказане рішення Відповідач обґрунтовує, тим що Позивач перевищив протягом календарного року вставлений обсяг доходу для платників єдиного податку другої групи, отримавши дохід у розмірі 5 126 079, 19 грн, що підтверджено податкового декларацією платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2023 рік (№ від 01.02.2024). Позивач із винесеними рішеннями не погоджується та вказує, що податковий орган неправильно застосував приписи пп.9-1.4.1 п.9.1 підрозділу 8 Прикінцевих та перехідних положень ПК України, який підлягає застосуванню з 01.08.2023 року. Натомість ГУ ДПС у Львівській області поширило на спірні правовідносини норми закону, яких не існувало на момент отримання Позивачем спірного доходу.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 19.08.2024, у якому зазначає, що Позивач перебував у звітному періоді 2023 року як платник єдиного податку на системі оподаткування 2 групи протягом 9 місяців та як платник єдиного податку 3 групи 2% протягом 3 місяців. Відповідно до підпункту 9 прим. 1.4.3 підпункту 9 прим. 1.4 пункту 9 прим. 1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України обсяг граничного доходу Позивача як для платників податків 2 групи у звітному 2023 році складає (5587800 грн / 12 місяців х 9 місяців (період перебування позивача 2 групі) = 4 190 850 грн. Натомість, Позивачем впродовж звітного періоду 2023 року отримано дохід як платника єдиного податку 2 групи - 5 126 079,19 грн., що є перевищенням обсягу доходу на 935 229,19 грн. Звертає увагу, що позивач у супереч п. 293.8 ст. 293 ПК України не застосовував до суми перевищеного доходу ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків та не подав в строк до контролюючого органу заяву про перехід на іншу систему оподаткування.

Позивач подав відповідь на відзив від 26.08.2024, у якій зазначає, що доводи Відповідача не спростовують заявлені позовні вимоги та аргументи. Вказує, що перевірка платника єдиного податку на предмет дотримання ним вимог перебування на спрощеній системі оподаткування не відноситься до камеральних перевірок, а може проводитись шляхом призначення та проведення документальної планової або позапланової перевірки платника податку відповідно до норм ПК України. Зазначає, що контролюючий орган застосував закон, якого не існувало станом на дату отримання доходів позивачем. Такий не має зворотної дії в часі та не поширюється на спірні правовідносини. Порушення Відповідачем процедури виключення позивача з реєстру платників єдиного податку та застосування закону, якого не існувало у період отримання позивачем доходів, є беззаперечною підставою для визнання таких рішень протиправними та їх скасування. Станом на період отримання позивачем доходу і до 31.07.2023 обсяг доходу платника єдиного податку 2 групи не повинен був перевищувати 5 587 800, 00 грн. за рік, незалежно від того, чи такий дохід отриманий платником протягом 1 чи 2 місяців, чи протягом усього календарного року. Пропорційного розрахунку обсягу доходу, залежно від періоду незастосування особливостей оподаткування, не існувало, тому Позивач не знав і не міг знати, що будуть запроваджені нові способи розрахунку обсягу доходів платника єдиного податку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Протягом звітного 2023 року ФОП ОСОБА_1 у 2023 році був на таких системах оподаткування:

- 01.01.2023 року 31.03.2023 року 3 група єдиного податку з особливостями (ставка оподаткування 2%);

- 01.04.2023 року 31.12.2023 року 2 група єдиного податку.

Позивач виявив бажання перейти на особливу ставку 2% від доходу та був платником 2% у період з 01.01.2023 року по 31.03.2023 року. У період з 01.04.2023 року по 31.07.2023 року отримав дохід як платник єдиного податку 2 групи у розмірі 5 126 079,19 грн.; на систему оподаткування 2 група єдиного податку перейшов із 01.04.2023 року і перебував до кінця календарного 2023 року.

На підставі п.п.299.10, 299.11 ст.299 ПК України відповідач ГУ ДПС у Львівській області провів камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи, за результатами якої складений акт № 13482/13-01-24-11/ НОМЕР_1 від 29.03.2024 року. За висновками проведеної перевірки ФОП ОСОБА_1 порушено п.п. 9 прим.1.4.3. п.п. 9 прим. 1.4. п. 9 прим. 1 підрозд. 8 розділу ХХ «Перехідні положення», п. 293.4 ст. 293, п. 293.8 ст. 293 та пп. 298.2.3. п. 289.2 ст. 298 ПК України: обсяг доходу, який передбачений на 2 групі, складає 4 190 850 грн., а обсяг доходу, який отримав платник єдиного податку 5 126 079, 19 грн.; що призвело до перевищення обсягу доходу у розмірі 935 229, 19 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Львівській обл. прийняв:

- рішення №14007/6/13-01-24-11 від 13.05.2024 року про виключення Позивача з реєстру платника єдиного податку; датою виключення з реєстру визначив 31.12.2023 р. ;

- податкове повідомлення рішення від 13.05.2024 №21124/13-01-24-11, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 154 312 грн. 82 коп., з яких 140 284 грн. 38 коп. за податковим зобов`язанням, 14 028 грн. 44 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з винесеними рішеннями Відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду. В обґрунтування заявлених вимог позивач наголошував на тому, що податковий орган неправильно застосував приписи пп.9-1.4.1 п.9.1 підрозділу 8 Прикінцевих та перехідних положень ПК України. Натомість, ГУ ДПС у Львівській обл. поширило на спірні правовідносини норми закону, яких не існувало на момент отримання позивачем спірного доходу.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Норми ПК України регулюють відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 291.2 ст.291 ПК України встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За приписами пп.2 п.291.4 ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до абз.1 п.294.1 ст.294 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду (п.294.2 ст.294 ПК України).

Згідно з абз.1 пп.2 п.293.8 ст.293 ПК України платники єдиного податку другої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291цього Кодексу, в наступному податковому (звітному) кварталі за заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування. Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків. Заява подається не пізніше 20 числа місяця, наступного за календарним кварталом, у якому допущено перевищення обсягу доходу;

Пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України установлено, що тимчасово, з 1 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, але не пізніше ніж до 1 серпня 2023 року, положення розділу XIV цього Кодексу застосовуються з урахуванням таких особливостей: пп.9.2. - платниками єдиного податку третьої групи можуть бути фізичні особи - підприємці та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми.

До таких осіб не застосовується обмеження щодо обсягу доходу та кількості осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах.

пп.9.4 - відсоткова ставка єдиного податку для платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, встановлюється у розмірі 2 відсотки доходу, визначеного відповідно до статті 292 цього Кодексу.

пп.9.6 - податковий (звітний) період для платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, дорівнює календарному місяцю.

Законом України № 3219-ІХ від 30.06.2023р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» внесено зміни з 01.08.2023р., зокрема, до підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, який доповнено новим п.9-1 щодо особливостей переходу суб`єктів господарювання, які використовували особливості оподаткування, встановлені п.9 цього підрозділу, на систему оподаткування, на якій такі платники податку перебували до обрання особливостей оподаткування, передбачених п.9 цього підрозділу, при цьому платники єдиного податку третьої групи, які станом на 31 липня 2023 року використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, та не відмовилися від їх використання самостійно, з 1 серпня 2023 року автоматично вважаються такими, що застосовують систему оподаткування, на якій такі платники податку перебували до обрання особливостей оподаткування, передбачених пунктом 9 цього підрозділу.

Справляння єдиного податку платників, які до 1 серпня 2023 року використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, здійснюється з урахуванням таких особливостей:

пп.9-1.4.1. - платники податків, які станом на 31 липня 2023 року використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, та не відмовилися від їх використання самостійно, і до переходу на такі особливості були платниками єдиного податку, з 1 серпня 2023 року автоматично вважаються платниками єдиного податку тієї групи єдиного податку, на якій вони перебували до моменту переходу на застосування особливостей третьої групи, встановлених пунктом 9 цього підрозділу.

Дохід, отриманий у період застосування особливостей оподаткування, встановлених пунктом 9 цього підрозділу, не включається до обсягу доходу, визначеного для відповідної групи платників єдиного податку, встановленого пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу.

Згідно з пп.2 п.291.4 ст.291 ПК України обсяг доходу платника єдиного податку 2 групи не повинен перевищувати 834 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, що становить 5587800 грн.

Як слідує з матеріалів справи, позивач перебував у звітному періоді як платник єдиного податку на системі оподаткування 2 групи протягом 9 календарних місяців та як платник єдиного податку на системі оподаткування 3 групи, які використовують особливості оподаткування, зі сплатою податку в розмірі 2 відсотків доходу, - протягом 3 календарних місяців.

За проведеними відповідачем розрахунками, упродовж 2023 року (із відрахуванням часу перебування на 3 групі із особливостями) позивач отримав дохід як платник єдиного податку 2 групи в сумі 5126079,19 грн,, що є перевищенням встановленого доходу на 2023 рік на 935 229, 19 грн.

Разом з тим, суд враховує, що суму доходу за час перебування на спрощеній системі оподаткування 2 групи в розмірі 5 126 079, 19 грн. позивач отримав до 31 липня 2023 року. Упродовж 01.08.2023р. 31.12.2023р. позивач доходу не отримував.

Таким чином, на час отримання доходу в розмірі 5 126 079, 19 грн. ФОП ОСОБА_1 як платник єдиного податку 2 групи не перевищив граничний обсяг доходу, визначений п.291.4 ст.291 ПК України, а набуття чинності Законом України № 3219-ІХ від 30.06.2023р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», яке відбулось після отримання позивачем доходу, не може бути підставою для збільшення останньому податкового зобов`язання. Отож, до набрання чинності пп.9-1.4.3 пп.9-1.4 п.9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України граничний обсяг доходу позивача перебував в межах, визначених пп.2 п.291.4 ст.291 ПК України (5 587 800 грн).

Окрім того, дія нормативно-правових актів показує процес їх функціонування в суспільстві. Положення податкового законодавства мають перспективну правову природу дії та мають застосовуватися з дати введення відповідного закону в дію, набрання ним чинності. З цього моменту акт набуває юридичної сили, тобто розпочинається його нормативно-регулятивний вплив на суспільні відносини, що полягає у забезпечуваній державою формальній можливості використання або формальній необхідності виконання (дотримання) закріплених норм.

В частині першій ст.58 Основного Закону закріплений конституційний принцип незворотності дії закону у часі. Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України № 1-зп від 13.05.1997р., № 1-рп/99 від 09.02.1999р., № 3-рп/2001 від 05.04.2001р., № 6-рп/2012 від 13.03.2012р., закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою чинності, тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Закон України № 3219-ІХ від 30.06.2023р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі, а тому його дія не розповсюджується на період до набрання ним чинності.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 20.09.2024р. в справі № 380/30580/23.

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абз.3 п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005р.).

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Податковий орган не надав пояснень щодо підстав, за яких він вважає, що до позивача за період з 01.01.2023р. по 01.08.2023 є обґрунтованим застосування приписів пп.9-1.4.3 п.9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, в редакції Закону України № 3219-ІХ від 30.06.2023р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», що набрав чинності з 01.08.2023р.

Також у спірному рішенні відповідач не вказує про порушення позивачем податкового законодавства після набрання чинності Законом № 3219-IX, зокрема, доповнення підрозділу 8 розділу XX ПК України пп.9-1.4.3 пп.9-1.4 п.9-1.

Отже, станом на 01.08.2023р. позивач не міг завчасно передбачити відповідні наслідки, які будуть внесені Законом України № 3219-ІХ від 30.06.2023р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану».

Одним із принципів податкового законодавства є принцип стабільності, який означає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. У даному випадку шляхом визначення обсягу доходу пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, а не виходячи з календарного року, автоматично призвело до зменшення граничного обсягу доходу, передбаченого для платників 2 групи спрощеної системи оподаткування.

Отож, ФОП ОСОБА_1 не перевищив граничного обсягу доходу до 31.07.2023 р., встановленого на 2023 рік для платників 2 групи в розмірі 5587800 грн., а тому відсутні підстави для зменшення позивачу такого граничного обсягу доходу до набрання чинності Законом України № 3219-ІХ від 30.06.2023р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення № 21124/13-01-24-11 від 13.05.2024р. та рішення № №14007/6/13-01-24-11 від 13.05.2024 р. про виключення з реєстру платника єдиного податку не ґрунтуються на вимогах закону.

Тотожний підхід до правозастосування наведений Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 14 січня 2024 року в справі №380/9949/24.

Щодо доводів позивача, що перевірка платника єдиного податку на предмет дотримання ним вимог перебування на спрощеній системі оподаткування не відноситься до камеральних перевірок, а може проводитись шляхом призначення та проведення документальної планової або позапланової перевірки платника податку відповідно до норм ПК України, суд зазначає наступне.

Так, спірні рішення відповідача прийнято на підставі проведеної камеральної перевірки позивача.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно п.76.1 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Об`єктом камеральної перевірки є виключно дані, які знаходяться в розпорядженні податкового органу, будь-які інші дані не можуть бути предметом дослідження податковим органом.

Тобто, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п.75. ст.75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником податків вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Перевірка будь-яких відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюються.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складання розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування тощо).

Отже, перевірка дотримання платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування не належить до предмета камеральної перевірки.

Крім цього, Верховний Суд при розгляді аналогічних адміністративних справ сформував наступні висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (постанови від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а, від 05.02.2019 у справі №805/206/17-а, від 24.01.2019 у справі №813/1346/18, від 05.06.2018 у справі №813/4266/17). Відповідно, єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Відтак, зважаючи на те, що оскаржуване рішення було прийнято не на підставі висновків документальної перевірки, як того вимагає чинне законодавства, суд дійшов висновку про порушення відповідачем процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку, що в свою чергу, свідчить про протиправність прийняття оскаржуваного рішення та є самостійною підставою для скасування такого.

Разом з тим, відповідно до п. 299.1 ст. 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до п. 299.11 статті 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, у випадку анулювання реєстрації платником єдиного податку суб`єкт господарювання не може бути платником цього податку із дати вилучення з відповідного Реєстру. Анулювання реєстрації платником єдиного податку передбачає собою перехід платника податків на загальну систему оподаткування.

Платник податку, починаючи з дати анулювання реєстрації платником єдиного податку, та у разі, якщо за рішенням суду скасовано анулювання реєстрації такого платника, до дати прийняття такого рішення втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування, тому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку з невідворотністю спричиняє виникнення низки негативних (несприятливих), для такого платника, юридичних наслідків.

При цьому, нормами Податкового кодексу України не передбачена можливість звернення платника податків до контролюючого органу із заявою на поновлення його попереднього статусу платника єдиного податку та включення до реєстру за наслідками скасування у судовому порядку як протиправного рішення контролюючого органу про виключення з реєстру платників єдиного податку.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку другої групи з 31 грудня 2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72,77, 90, 94, 139, 241 -246, 262, 295 КАС України , суд

в и р і ш и в :

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (адреса: вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026; код ЄДРПОУ - 43968090) про визнання протиправним та скасування рішень, зобов"язання вчинити дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати подоткове повідомленя - рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 13.05.2024 року № 21124/13-01-24-11.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Львівській області про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку № 14007/6/13-01-24-11 від 13.05.2024 року.

Зобов`язати Головне Управління ДПС у Львівській області поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку другої групи з 31 грудня 2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 3656,90 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяКарп`як Оксана Орестівна