Справа № 420/30421/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.09.2024 №18.?

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи: 25.11.1983 по 03.10.1994.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 04.09.2024 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона 04.09.2024р. звернулася до Малиновського ОУ ПФУ в м. Одесі із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.09.2024 №18 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач не зарахував до загального трудового стажу період роботи з 25.11.1983 по 03.10.1994р. згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення з роботи завірений печаткою, в якій не проглядається назва підприємства. У вказаному рішенні зазначено, що загальний страховий стаж складає 26 років 11 місяців 20 днів. Позивач вважає своє право на пенсійне забезпечення порушеним.

Позивач вказує, що її трудова книжка містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме: відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Позивач вважає, що ці записи є належним та допустимим доказом на підтвердження її трудового стажу.

Ухвалою судді від 09.10.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також, судом ухвалено про витребування від відповідача належним чином засвідчених копій матеріалів пенсійної справи позивача.

21.10.2024р. відповідач ГУ ПФУ в Одеській області надав до суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

22.10.2024р. відповідач ГУ ПФУ у Львівській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що не погоджується з вимогами позовної заяви, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. 04 вересня 2024 року позивачка ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. Заява позивачки про призначення пенсії та додані до неї документи були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та було прийняте рішення № 18 від 10.09.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком за відсутності підстав для її призначення, відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до поданих документів загальний страховий стаж позивачки для визначення права на пенсію становить 26 років 11 місяців 20 днів. Вік позивачки на дату звернення з заявою про призначення пенсії 60 років 01 день. За поданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 25.11.1983 по 03.10.1994 згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 , оскільки запис після звільнення з роботи завірений печаткою, в якій не проглядається (не читається) назва організації. Для зарахування вказаного періоду позивачці було рекомендовано долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів, та довідку про перейменування підприємства. Необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком, після досягнення віку 60 років, у відповідності до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, з 01.01.2024 по 31.12.2024 становить не менше 31 року.

23.10.2024р. відповідач ГУ ПФУ в Одеській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву від 04.09.2024. Після перевірки наданих позивачем документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було встановлено, що вік позивача 60 років, а страховий стаж позивача складає 26 років 11 місяців 20 днів. На підставі заяви та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області 10.09.2024 винесено Рішення № 18 про відмову у призначенні пенсії позивачу. За наданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи: - з 25.11.983 по 03.10.1994 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки запис після звільнення з роботи завірений печаткою, в якій не проглядається назва організації. Відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_3 (а.с. 10).

04.09.2024р. позивач звернулася до Малиновського ОУ ПФУ м. Одеси з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.24).

За принципом екстериторіальності заяву позивач було передано на розгляд Головному управлінню ПФУ у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.09.2024 №18 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач не зарахував до загального трудового стажу позивача період роботи з 25.11.1983 по 03.10.1994р. згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки запис після звільнення з роботи завірений печаткою, в якій не проглядається назва підприємства. У вказаному рішенні зазначено, що загальний страховий стаж складає 26 років 11 місяців 20 днів (а.с.26).

Не погодившись з вказаним рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Судом також встановлено, що згідно записів №№ 3-5 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач 25.11.1983 року прийнята на роботу до "Цюрупинськой швейной фабрики "Юность" (найменування підприємства зазначено мовою оригіналу), зарахована ученицею швеї-мотористки (наказ № 110-к від 24.11.1983). 03.10.1994 року позивачку звільнено з вказаного підприємства за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) згідно наказу № 31к від 03.10.1994 (а.с.15-16). Вказані записи засвідчені підписом інженера відділу кадрів Кравцової та скріплені печаткою підприємства.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 26 Закону № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До набрання чинності Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII « Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), що втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції № 162).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також, згідно п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом п.2.2-2.4 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

До трудової книжки вносяться:

Відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п.4 Постанови КМ України №301 від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених норм випливає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, якщо з наявних записів можливо встановити період роботи працівника на підприємстві.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що недоліки заповнення трудової книжки, виявлені відповідачем щодо завіряння запису після звільнення з роботи печаткою, в якій не проглядається назва організації, не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавити особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Таким чином, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису, проставлення печатки не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника та проставлення печаток покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Суд зауважує, що будь-яких неправильностей чи неточностей у внесенні записів до трудової книжки позивача відповідачем взагалі не було встановлено. Усі записи містять підстави їх внесення, засвідчені уповноваженою на ведення трудових книжок посадовою особою підприємства.

Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи та ці записи є доказами для підтвердження її трудового стажу.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 р. по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18), від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, та проставлення печаток, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

У зв`язку з наведеним, суд зазначає, що сумніви відповідача ГУ ПФУ у Львівській області не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем ГУ ПФУ у Львівській області протиправно відмовлено позивачу у врахуванні періоду її трудової діяльності з 25.11.1983р. по 03.10.1994р. згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.09.2024 №18 слід визнати протиправним та скасувати.

Скасовуючи вказане рішення, суд також вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке за принципом екстериторіальності було уповноважене на розгляд заяви позивача, зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи: з 25.11.1983 по 03.10.1994 та з урахуванням вказаного страхового (трудового) стажу призначити пенсію за віком з 04.09.2024р.

Слід зауважити, що дискреція відповідача у даному випадку відсутня, оскільки з урахуванням вказаного періоду страхового стажу з 25.11.1983 по 03.10.1994, який позивачу було протиправно не зараховано, у позивача наявний страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком. Так, необхідний страховий стаж згідно ст.26 Закону № 1058-IV 31 рік, зарахований спірним рішенням стаж 26 років 11 місяців 20 днів, стаж, якій підлягає зарахуванню згідно цього рішення понад 10 років. Невідповідності іншим вимогам Закону № 1058-IV для призначення пенсії за віком відповідачем встановлено не було. Отже, альтернативний правомірний спосіб поведінки відповідача, окрім як призначити позивачу пенсію відсутній.

Також суд враховує приписи п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV, згідно якої пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, пенсію позивачу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка звернулася до органів ПФУ 04.09.2024, слід призначити з 04.09.2024.

При цьому, вимоги позивача до ГУ ПФУ в Одеській області є безпідставними, оскільки вказаний орган ПФУ заяву позивача не розглядав та не повноважний приймати за нею рішення. Тому в задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Одеській області слід відмовити.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ст. 139 КАС України, задовольняючи вимоги позивача до ГУ ПФУ у Львівській області, суд стягує з вказаного відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені останнім судові витрати в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: вул.Митрополита Андрея, буд.10, м.Львів, 79016, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.09.2024 №18.?

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи: з 25.11.1983 по 03.10.1994 та з урахуванням вказаного страхового (трудового) стажу призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 04.09.2024 року.

У решті позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів