Справа № 420/36519/24
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за результатом розгляду якого, позивач просить суд:

Визнати противними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 08.03.2024 по 30.06.2024 у розмірі по 100 000,00 грн. пропорційно із розрахунку на місяць;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у розмірі по 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період часу з 08.03.2024 по 30.06.2024 в сумі 400 000,00 грн.

Ухвалою суду від 02.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 26 липня 2023 року між позивачем та відповідачем було укладено контракт про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу. 08 березня 2024 року позивач за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме під час виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 отримав ЗЧМТ, струс головного мозку, забійну рану голови, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої кисті, перелам лівої другої п`ясної кістки, про що свідчить копія довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №235 від 29 березня 2024 року, а також довідка форми 100. Згідно з довідками ВЛК поранення пов`язане з проходженням служби. Позивач вважає, що має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні та відпустках для лікування у період з 08.03.2024-30.06.2024, а тому бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування стаціонарному лікуванні та відпустках для лікування з 08.03.2024-30.06.2024 є протиправною. Враховуючи, що відповідачем було виплачено лише 100 000,00 грн., замість 500 000,00 грн., відповідач вважає, що розмір заборгованості складає 400 000,00 грн.

24.12.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, згідно з яким, оскільки поранення позивача не відноситься до тяжких поранень, відсутні підстави для включення солдата ОСОБА_1 до наказу на виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. за період перебування у відпустці.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

26 липня 2023 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу.

Відповідно до п.2 Контракту, Міністерство оборони України зобов`язується забезпечувати іноземцю, особі без громадянства - військовослужбовцю серед іншого належне матеріальне забезпечення під час проходження військової служби, виплату грошового забезпечення з урахуванням надбавок за вислугу років, відповідну кваліфікацію, спортивні і почесні звання, та інших надбавок, доплат, винагород, премій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.07.2023 року № 210 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 26.07.2023 року № 35-РС на посаду стрільця-санітара механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків військової частини та на всі види забезпечення з 27.07.2023 року.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 №583 від 25 серпня 2024 року, позивач в період з 27 липня 2023 року по 07 грудня 2023 року, з 22 грудня 2023 року по 04 січня 2024 року, з 15 січня 2024 року по 08 березня 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на території Херсонської області, Херсонського району Херсонської міської територіальної громади, о.Карантинний.

08.03.2024 року, під час виконання бойового завдання у складі підрозділу на вогневій позиції, в населеному пункті Херсон, внаслідок вибуху 120-мм мінометного пострілу, солдат ОСОБА_1 , кулеметник стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , отримав поранення та був евакуйований до Херсонської обласної лікарні, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.03.2024 року № 69.

Згідно з первинною медичною карткою (Форма 100), солдат ОСОБА_1 отримав закриту черепно мозкову травма, струс головного мозку, забійну рану голови, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої кисті, перелом лівої другої п`ясної кістки.

За результатами службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.03.2024 року № 62, визнано кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 таким, що отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійну рану голови, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої кисті, перелом лівої другої п`ясної кістки 08 березня 2024 року під час виконання бойового завдання у місті Херсоні, внаслідок неконтрольованого мимовільного вибуху міни, при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Не є наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Під час ворожого обстрілу солдат ОСОБА_1 перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилеті, шоломі).

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.03.2024 року № 62, видано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 29.03.2024 року № 235 на ім`я солдата ОСОБА_1 , в якій зазначено, що він одержав травму (поранення) за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини.

У зв`язку з отриманням травми (поранення), солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Одеського військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України у м. Одеса в період з 08.03.2024 по 13.03.2024 року, що підтверджується копією виписки № 600 із медичної картки амбулаторного/стаціонарного хворого ОСОБА_1 від 13.03.2024 року (вх. № 487 від 14.03.2024 року).

За вказаний період перебування на стаціонарному лікуванні солдату ОСОБА_1 , на підставі пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.04.2024 року № 130 про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за березень 2024 року, було нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. пропорційно часу лікування, а саме, у розмірі 19354 грн. 84 коп., що підтверджується довідкою від 12.12.2024 року № 1351 виданою начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 .

Після перебування на стаціонарному лікуванні, ОСОБА_1 проходив медичні огляди, за результатами яких гарнізонною військово-лікарською комісію Військово-медичного клінічного центру Південного регіону складено довідки №1175/в від 18.03.2024 року, № 1763/в від 24.04.2024 року, № 2301/в від 30.05.2024 року, згідно з якими, встановлено діагноз консолідуючий вогнепальний багатоуламковий підголовчатий перелом 2-ї п`ясної кістки лівої кисті з тимчасовим порушенням функцій. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням служби. Потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів. На підставі наказу МОЗ України від 04.07.2007 року № 370 відноситься до легких травм.

Суд встановив, що позивачу за період відпустки за станом здоров`я додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період перебування у відпустці для лікування після поранення (травми) не нараховувалася та не вплачувалася.

Згідно з ч. 2 ст. ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Відповідно до п. 7 розділу І Порядку № 260 середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Таким чином, Порядок № 260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з п. п. 2, 3 Порядку № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п. 8 Порядку № 260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Порядок виплати додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» врегульовано розділом ХХХIV Порядку № 260.

Згідно з п. п. 9,10 розділу ХХХIV Порядку № 260, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно з п. 11, п. 12, п. 13 розділу ХХХIV Порядку № 260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

З огляду на наведені положення законодавства, додаткова винагорода за період відпустки за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я, виплачується за наказом командира військової частини, в якій проходить службу військовослужбовець на підставі довідки ВЛК, в якій має бути визначено ступінь важкості поранення.

При цьому, згідно з положеннями чинного законодавства, право на отримання додаткової винагороди за період перебування у відпустці за станом здоров`я мають лише ті військовослужбовці, які отримали тяжке поранення.

Як встановив вище суд, у даному випадку, згідно з довідками ВЛК №1175/в від 18.03.2024 року, № 1763/в від 24.04.2024 року, № 2301/в від 30.05.2024 року, згідно з яким позивачу було надано відпустки для лікування після поранення, поранення позивача, на підставі наказу МОЗ України від 04.07.2007 року № 370, відноситься до легких травм, а тому суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд робить висновок про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 192-228, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 17.02.2025 року, з урахуванням терміну тимчасової непрацездатності судді.

Суддя Н.В. Бжассо