Справа № 160/30525/24
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що їй на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна, за якими відповідачем оскаржуваними ППР визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Позивач вважає, що спірні ППР є протиправними, оскільки об`єкти нерухомості використовуються у сільськогосподарській діяльності. В даному випадку, на думку позивача, відповідно до пп."ж" п.266.2.2. ст.266 ПК України зазначені приміщення не є об`єктами оподаткування, з огляду на що податковий орган протиправно визначив їй грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно згідно з оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що в документах, які засвідчують право власності позивача на об?єкт нерухомого майна, відсутні дані, які б свідчили про те що, об`єкт належить до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271). Вважає, що позивач не відноситься до сільськогосподарських товаровиробників та не має права на застосування пільги передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Таким чином пільга, перед бачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не може бути застосована до фізичних осіб, які проводять індивідуальну діяльність з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків, отже податкові повідомлення-рішення сформовані правомірно.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у спільній частковій власності ОСОБА_1 перебувають 14/100 частин нежитлових будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Нерухоме майно що перебуває у спільній частковій власності всіх співвласників, складається з: літ. А - вагова, загальною площею 107,6 кв.м., а, а1 - прибудови; літ. Б- сторожка Nє2, загальною площею, 48,2 кв.м; літ.В - ангар, загальною площею 561,1кв.м; літ. Г - склад Nє2 загальною площею 688,8 кв.м.; літ. Д - навіс; літ. Е - склад Nє 1 загальною площею 1026,6 кв.м.; літ. Ж - навіс; літ.3 - вбиральня; літ. И - сторожка, загальною площею 19,8 кв.м.; літ.Р - сторожка, загальною площею 19,8 кв.м.; літ. Л - майстерня, загальною площею 39,1 кв.м.; літ. М - мех. ток; літ. Н -гараж для сільгосптехніки, загальною площею 261,6 кв.м.; літ. О - навіс; літ.П -гараж Nє2, загальною площею 253,5кв.м.; Nє1-3, І -огорожа, замощення І, далі - нерухоме майно.
Загальна площа всього спільного нерухомого майна становить 3026,1 кв.м. Належна позивачу частка 14/100 вказаного нерухомого майна складається з: 9/100 частин вагової літ.А, прибудов літ. а, а1; 23/100 частини ангару літ «В»; 23/100 частини складу Nє1 літ «Е»; сторожки літ. «И» (в цілому, як відокремлений об`єкт загальною площею 19,8 кв.м.).
Дане нерухоме майно використовується для зберігання сільськогосподарського навісного обладнання та інвентарю у належних йому 23/100 частини ангару літ «В»; та зберігання дрібного сільськогосподарського інвентарю у Сторожці літ. «И». Вирощений врожай сільськогосподарських культур позивач складує та зберігає в частині складу Nє1 літ «Е».
З матеріалів справи вбачається, що доходи отримані в результаті сільськогосподарської діяльності позивачем належним чином задекларовані у відповідних податкових органах шляхом подання щорічно податкових декларацій.
За 2021 задекларовано отримані доходи від продажу сільськогосподарської продукції у сумі 24 450,00 грн., що підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи за звітній період 2021 рік. Сплата позивачем податків із задекларованого вказаною податковою декларацією доходу отриманого у 2021 році, у виді податку з доходів фізичних осіб у сумі 4 401,00 грн. підтверджується квитанцією №96 від 08.09.2022, та військового збору у сумі 367,00 грн підтверджується квитанцією №117 від 08.09.2022.
За 2022 рік задекларовано доходи отримані від продажу власної сільськогосподарської продукції у сумі 29 034,00 грн, що підтверджується Податковою декларацією про майновий стан і доходи за звітній період 2022 рік. Сплата позивачем податків із задекларованого вказаною податковою декларацією доходу отриманого у 2022 році, у виді податку з доходів фізичних осіб у сумі 5 227,00 грн. підтверджується квитанцією №177 від 19.07.2023 та військового збору у сумі 436,00 грн. підтверджується квитанцією №185 від 19.07.2023.
З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 19.09.2024 винесені податкові повідомлення-рішення:
Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції статті 266 Податкового кодексу України, введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України до об`єктів нежитлової нерухомості відносяться будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 затверджено та введено в дію "Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000" (далі - ДК 018-2000). ДК 018-2000 призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Будівлі сільськогосподарського призначення в ДК 018-2000 мають код 1271.
Цей клас включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.
Цей клас не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412)
1271.1 Будівлі для тваринництва
1271.2 Будівлі для птахівництва
1271.3 Будівлі для зберігання зерна
1271.4 Будівлі силосні та сінажні
1271.5 Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства
1271.6 Будівлі тепличного господарства
1271.7 Будівлі рибного господарства
1271.8 Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва
1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші.
Належні позивачу об`єкти нежитлової нерухомості, згідно із ДК 018-2000 мають коди 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення».
Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" №2238 від 18.01.2001 сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 31.12.2021) сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Наведене вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункті 5.3 статті 5 ПК України.
Таке правозастосування також ґрунтується на висновках Верховного Суду, наведених у постанові від 21.05.2024 у справі №600/5153/23, від 12.12.2024 у справі №340/1913/24.
Таким чином, сільськогосподарським товаровиробником може бути фізична особа, що не перебував на обліку в Головному управління ДПС у Дніпропетровській області, як фізична особа-підприємець.
Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.1, пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).
У свою чергу, за приписами п. "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, законодавець не визначає жодних обмежень щодо використання чи невикористання таких об`єктів.
Аналіз даної норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13.12.2023 у справі №822/3288/17.
Суд зазначає. що на підтвердження віднесення об`єкту до класу №1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» в матеріалах справи наявний експертний висновок №2428101 від 07.10.2024.
Відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівлі нерухомості, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення. Здійснюючи донарахування податку контролюючий орган не вказав який документ щодо класифікації будівель і споруд ним було використано, що вказує на не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини 2 статті 2 КАС України при прийнятті рішень.
Докази того, що позивач використовував об`єкт нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності, в тому числі, що вони здавались в оренду, лізинг, позичку, до суду надано не було.
Крім того, при розрахунку відповідачем невірно застосовано площу нерухомого майна. У колонці 5 кожного з оскаржуваних ППР відповідачем вказано загальну площу нерухомого майна розміром 3026 кв.м., а у колонці 6 кожного з оскаржуваних ППР відповідачем вказано розраховану ним площу нерухомого майна - 423,65 кв.м, що на думку відповідача відповідає частці володіння цим нерухомим майном позивачем.
Проте, відповідачем не прийнято до уваги, що згідно відомостей, що містяться у державному реєстрі речових прав, що є джерелом отримання інформації для визначення податкового зобов`язання, визначено конкретний склад частки нерухомого майна належного позивачу, а саме: загальна частка 14/100 складається з:
23/100 частини ангару літ «В», який має загальну площу 561,1 кв.м, а відповідно у власності позивача перебуває площа 129,053 кв.м, що розраховано за формулою загальна площа * розмір частки володіння = площа що перебуває у власності позивача (561,1*0,23= 129,053);
23/100 частини складу Nє1 літ «Е», який має загальну площу 1026,6 кв.м., а відповідно у власності позивача перебуває площа 236,118 кв.м, що розраховано за формулою загальна площа * розмір частки володіння = площа що перебуває у власності позивача (1026,6*0,23= 236,118);
9/100 частина вагової - літ. А з прибудовами а, а1, яка має загальну площу 107,6 кв.м., а відповідно у власності позивача перебуває площа 9,684 кв.м, що розраховано за формулою загальна площа * розмір частки володіння = площа що перебуває у власності позивача (107,6*0,09= 9,684);
сторожки літ. «И» в цілому, як відокремлений об?єкт загальною площею 19,8 кв.м.
Таким чином, у власності позивача перебуває площа 394,655 кв.м. а не як зазначено у колонці 6 кожного з оскаржуваних ППР - 423,65 кв.м.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Згідно із ч. 1ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 976,10 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Оскільки суддя перебувала на лікарняному та на навчальних заходах, рішення у справі прийнято у перший робочий день.
Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 255, 257 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 976,10 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська