Справа № 480/3384/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2025 р. Справа № 480/3384/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-
В С Т А Н О В И В:
Вимоги вмотивовані тим, що позивач згідно наказу від 10.08.2023 №225 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а згідно наказу від 23.08.2023 №239 отримав поранення під час виконання бойового завдання, після його проходив лікування. Однак у подальшому, закінчивши лікування, відповідач до Військової частини НОМЕР_1 не прибув та по день складання позову перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 без законних на те підстав, оскільки не надав жодних підтверджуючих документів про перебування на лікуванні, тобто вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби. При цьому, за час незаконної відсутності, поза межами військової частини НОМЕР_1 , позивач відповідно до довідки від 29.03.2024 №4508 отримав грошове забезпечення в розмірі 81 020 гривень 71 копійку, на яке він не мав права, оскільки відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Ухвалою суду від 29.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті спору.
Ухвалу суду від 29.04.2024 було направлено за реєстрованою адресою відповідача (а.с.44,36), проте до суду повернувся конверт із судовими документами з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». При цьому, відповідно до положень ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Відтак, ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, з урахуванням ч.11 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства, вважається врученою. Однак, станом на сьогодні, від відповідача відзиву на позов до суду не надходило.
Частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відтак, вбачається можливим розглянути справу за наявними матеріалами у справі.
Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.08.2023 №225 штаб-сержант ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та призначений стрільцем-снайпером 1 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с. 11зворот).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2023 №239 штаб-сержант ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання бойового завдання (а.с. 12).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2023 №245 відповідач, зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із довготривалим лікуванням (а.с. 12зворот).
За наказом від 17.11.2023 за №330 (а.с.13) позивача наказано вважати таким, що вибув з району виконання бойового завдання до пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.11.2023 №331 штаб-сержант ОСОБА_1 вважається таким, що вибув з пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 на проходження військово-лікарської комісії до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, м. Харків (а.с. 13зворот).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.11.2023 №337 відповідач, під час проходження військово-лікарської комісії був госпіталізований до Первинної профспілкової організації «Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1» філії «Центр охорони здоров`я» ПАТ АТ «Українська залізниця» м. Харків (а.с. 14).
Однак згодом, у зв`язку з ненадання відповідачем підтверджуючих документів про лікування та поточне місцезнаходження з 25.11.2023, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.01.2024 №10 штаб-сержанту ОСОБА_1 з 09.01.2024 було призупинено виплату грошового забезпечення (а.с. 14зворот).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.03.2024 №680 було призначено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу штаб-сержанта ОСОБА_1 та відсутності на військовій службі без поважних причин з 25.11.2023 (а.с. 10).
У ході службового розслідування встановлено, що відповідач, який 18.11.2023 вибув з пункту постійної дислокації на проходження військово-лікарської комісії, однак до військового закладу прибув лише 22.11.2023, доказів наявності підстав неможливості своєчасної госпіталізації не надав, а тому розслідуванням встановлено, що у період з 19.11.2023 до 21.11.2023 відповідач проводив час на свій розсуд.
Відповідно до довідки від 29.03.2024 №4508 відповідач отримав грошове забезпечення за період з 19.11.2023 до 21.11.2023 та з 16.12.2023 до 09.01.2024 в розмірі 81 020 грн. 71 коп., у тому числі 12 359грн. 00коп. компенсація ПДФО 18% (а.с.18зворот).
Вважаючи, що ОСОБА_1 набув та зберіг майно, а саме грошові кошти в сумі 81 020 грн. 71 коп. без достатньої правової підстави, оскільки самовільно залишив місце служби під час дії воєнного стану та фактично не виконував військового обов`язку з 16.12.2023, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України публічною службою є - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).
Приписами ч.1 ст. 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 4 ст.2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з п.9,15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, у реакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні) (п.9). Грошове забезпечення не виплачується, серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення (п.15).
Аналіз цих норм свідчить про те, що грошове забезпечення, крім іншого, виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах, втім грошове забезпечення не підлягає виплаті, зокрема, у період відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Під час прийняття рішення за обставин цієї справи, судом враховано, що підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-ІХ (далі Закон №160-ІХ), у розумінні п.5 ст.1 якого прямою дійсною шкодою є, серед іншого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.
Згідно з ч.1,2 ст.3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до ч.2,6,7 ст. 8 Закону №160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Так, згідно з ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.
Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна, коштів від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Разом з тим у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач, який 18.11.2023 вибув з пункту постійної дислокації на проходження військово-лікарської комісії, до лікувального закладу прибув лише 22.11.2023, докази наявності підстав неможливості своєчасної госпіталізації у період з 19.11.2023 до 21.11.2023 матеріали справи не містять, таких доказів позивачу також не надано, як і не надано доказів поважності відсутності ОСОБА_1 на військовій службі з 16.12.2023 до 09.01.2024. Обставини відсутності відповідача без поважних причин у ці періоди, за які було виплачено грошове забезпечення, відповідачем було встановлено лише в ході службового розслідування, за результатом якого винесено наказ від 09.04.2024 (а.с.7-9).
Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі, суд визнає, що нарахування у період з 16.11.2023 до 21.11.2023 та з 16.12.2023 до 09.01.2024 грошового забезпечення відбулось внаслідок недобросовісності з боку набувача, що за приписами наведених вище норм є підставою для їх повернення.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 .
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 81 020 (вісімдесят одну тисячу двадцять) грн. 71 коп. під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби за період з 19.11.2023 до 21.11.2023 та з 16.12.2023 до 09.01.2024 на користь Військової частини НОМЕР_1 .
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17.02.2025.

Суддя І.Г. Шевченко