Справа № 160/8442/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2025 року м.Дніпросправа № 160/8442/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у справі № 160/8442/24 (суддя Неклеса О.М., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 29 повних календарних років військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 29 повних календарних років військової служби.

Крім того, позивач просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що при звільненні його з військової служби відповідачем не нараховано й не виплачено йому одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (29 повних років), про що свідчить, зокрема, зміст наказу відповідача №193 від 20.09.2023. Позивач звернувся з проханням внести зміни у наказ та виплатити йому одноразову грошову допомогу, проте відповідач повідомив про відсутність підстав для задоволення його заяви.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у даній справі позовні вимоги позивача було задоволено. Так, суд:

- визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 29 повних календарних років військової служби;

- зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 29 повних календарних років військової служби.

У встановленні судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, про що також просив позивач, суд відмовив.

Із рішенням суду не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звільнення військових під час дії військового стану за сімейними обставинами відбувалося за переліком, визначеним в п. «г» п.п.3 (під час дії військового стану) п.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У зв`язку з цим грошова допомога в разі звільнення за сімейними обставинами в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення була передбачена тільки для військовослужбовців -жінок. Для військовослужбовців - чоловіків виплата вищевказаної допомоги у разі звільнення за сімейними обставинами з початком війни до 05.10.2023 року взагалі не була передбачена, оскільки вони не звільнені за переліком ПКМУ (і цей перелік тільки для звільнених в мирний час) де передбачена виплата у розмірі 25%.

На рішення суду першої інстанції також була подана апеляційна скарга особою, яка не брала участі у розгляді справи, проте вважає, що рішення стосується її прав та обов`язків військовою частиною НОМЕР_2 .

У скарзі скаржник зазначає, що у зв`язку з переходом оперативних командувань на нові штати, якими не передбачені розрахунково-касові відділення, відповідно до клопотання командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.12.2019 №1314/19/1811 та Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України від 22.05.2017 №280 рішенням Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 військову частину НОМЕР_1 виключено з системи розпорядників бюджетних коштів та зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 з 01.01.2020 року. Таким чином військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником бюджетних коштів, не має своїх розрахункових рахунків. Натомість, таким розпорядником є військова частина НОМЕР_2 (апелянт), а відтак, саме військова частина НОМЕР_2 буде здійснювати відповідні розрахунки з позивачем. Саме у військової частини НОМЕР_2 виник обов`язок за оскарженим рішенням суду з нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 29 повних календарних років військової служби.

Отже, рішенням суду вирішено питання про обов`язки особи, яку не було залучено до участі у даній справі.

Щодо спірних правовідносин, скаржник звертає увагу, що суд невірно застосував норми матеріального права, якими регулюються такі відносини. Відповідно до абз.1 та абз.2 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на день звільнення позивача з військової служби), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказана норма містить вичерпний перелік підстав звільнення з військової служби, які дають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення (абз. 1 ч. 2 ст. 15) та в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (абз. 2 ч. 2 ст. 15).

Отже, в будь-якому випадку позивач не мав права на отримання одноразової грошової допомоги саме у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення.

Позивач своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги не скористався. Всі конверти з документами, що направляв суд були повернуті з позначкою за закінченням терміну зберігання.

Суд звертає увагу, що в інтересах позивача було відслідковувати рух справи за його позовом, вся документація направлялася судом за адресою, яку вказав сам позивач у позові. З незалежних від суду причин, документи позивач не отримав.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, приходить до висновку, що скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового судового рішення у справі, з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу в Збройних Силах України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2023 №193, полковника ОСОБА_1 , старшого офіцера оперативно-планового відділу управління протиповітряної оборони, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2023 №831 у запас, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, за підпунктом г (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), з правом носіння військової форми одягу, з 20.09.2023 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів грошового забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2023 №193 станом на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу (20.09.2023) його вислуга років у Збройних Силах України склала: загальна 29 років 10 місяців 25 днів, пільгова 9 місяців 6 днів, календарна 29 років 1 місяць 19 днів.

Наказом призначено до виплатити ОСОБА_1 : щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 390% від посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу за період з 01 вересня по 20 вересня 2023 року; грошову компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік; компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2023 роки; грошову компенсацію замість речового майна в сумі 122999,96 грн.

Позивач зазначає, що при звільненні з військової служби відповідачем не виплачено йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 29 повних календарних років служби.

14.12.2023 позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій просив внести зміни в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2023 №193, якими передбачити виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (29 років).

Листом від 08.01.2024 №1314/20/284 військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено позивачу про повний розрахунок з останнім.

Вважаючи допущену відповідачем бездіяльність щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що в ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги. Наявна у позивача загальна вислуга в Збройних Силах України станом на момент звільнення з військової служби свідчить про дотримання ним умови про наявність 10 і більше років вислуги для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні. Отже, позивач має право на таку виплату.

Тобто, суд вдався до оцінки наявності у позивача необхідної кількості років вислуги як необхідного критерію для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, проте кількість років вислуги позивача і не заперечувалась відповідачем.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими та такими, що зроблено при неповному з`ясуванні обставин справи.

Колегією суддів встановлено, що військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником бюджетних коштів, не має своїх розрахункових рахунків. Натомість, таким розпорядником є військова частина НОМЕР_2 (апелянт), а відтак, саме військова частина НОМЕР_2 мала б здійснювати відповідні розрахунки з позивачем.

Щодо норм права, якими регулюються спірні відносини.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою військовослужбовцю одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

На час розгляду судом апеляційної інстанції даної справи, Верховний Суд у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 140/1143/23 сформував правові висновки щодо застосування у подібних правовідносинах пункту 2 (абзаци перший, другий) статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) та Постанови КМУ від 12.06.2013 № 413, які просили врахувати відповідач та Військова частина НОМЕР_2 у своїх апеляційних скаргах.

У подальшому такі висновки були підтримані та застосовані Верховним Судом у постановах від 02 травня 2024 року у справі № 280/7090/22, від 30 травня 2024 року у справі №520/3474/23, від 13 червня 2024 року у справі № 380/14051/23.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Частиною першою статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Пункт 2 частини четвертої цієї статті передбачає підстави звільнення під час воєнного стану з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Законом України від 01 квітня 2022 року № 2169-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян", який набрав чинності з 13 квітня 2022 року, підпункт "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону№ 2232-ХІІ викладено в такій редакції: «г» - через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

зокрема, якщо один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, яка діяла на дату звільнення позивача з військової служби 20.09.2023), військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Кабінет Міністрів України постановою від 12 червня 2013 року № 413 затвердив Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до Постанови № 413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

У справі № 140/1143/23 Верховний Суд, аналізуючи положення пункту 2 (абзаци перший, другий) статті 15 Закону № 2011-ХІІ у взаємозв`язку із підпунктом "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ зауважив на тому, що стаття 26 Закону № 2232-ХІІ пов`язує підстави для звільнення з військової служби з видами військової служби (частина шоста статті 2 Закону №2232-ХІІ) та умовами (періодами) її проходження.

Позаяк для цілей звільнення з військової служби стаття 26 Закону №2232-ХІІ чітко відокремлює підстави для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану від підстав для звільнення військовослужбовців зі служби під час дії особливого періоду, то є достатні підстави вважати, що й виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються зі служби, має зв`язок (залежність) як з нормативною підставою, за якою звільнений військовослужбовець, так і з умовами (обставинами), за яких військовослужбовець реалізував своє право на звільнення зі служби.

В спірному випадку позивач звільнений з військової служби за підпунктом "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.

За позицією Верховного Суду у справі № 140/1143/23 норми Закону № 2232-ХІІ (стаття 26) визначають можливість звільнення військовослужбовців з військової служби як через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, так і через сімейні або інші поважні причини, перелік яких визначено самим Законом № 2232-ХІІ.

При цьому, положення абзацу 2 частини другої статті 15 Закону № 2011-XII передбачають нарахування і виплату одноразової грошової допомоги, якщо звільнення відбулось через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби не з підстав, визначених у абзаці першому ч.2 ст.15 Закону №2011, та не з підстав, передбачених Постановою КМУ № 413, на нього не розповсюджуються положення ні абзацу першого, ні абзацу другого ч.2 статті 15 Закону № 2011-XII в частині виплати одноразової грошової допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не проаналізував положення частини другої статті 15 Закону № 2011-XII ( у редакції, що діяла на час звільнення позивача зі служби), частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, приписів Переліку № 413, тобто не визначив підстав, за яких позивача звільнено зі служби та з якими, в тому числі, і пов`язується виплата одноразової грошової допомоги), що призвело до неправильного вирішення спору між сторонами.

Доводи апеляційних скарг знайшли своє підтвердження, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, відсутні і підстави для вирішення питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.1,4 ч.1 ст.317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року у справі № 160/8442/24 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак