Справа № 160/25132/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відаповідач-2), в якій позивач просить:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII починаючи з 27 лютого 2024 року, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Київською митницею від 21.02.2024 №28 та від 21.02.2024 №29, зарахувавши до стажу державної служби періоди служби у Збройних Силах з 05.08.1978 по 16.12.1993 та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи позивача.
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідачем-2 подані додаткові пояснення у справі, в якому заперечує проти вимог позивача про зарахування до стажу державної служби періоду служби у Збройних Силах з 05 серпня 1978 року по 16 грудня 1993 року. Згідно з пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Умови призначення пенсії згідно з Законом України «Про державну службу» визначені Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622. Пунктом 2 Порядку №622 встановлено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Закону № 889: 1) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; 2) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України. Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону № 889-VIII. Таким чином, періоди служби у Збройних силах не зараховуються до стажу державної служби, оскільки чинним Порядком не передбачено відповідного зарахування.
Позивач у поданих поясненнях заперечує проти додаткових пояснення відповідача-2, оскільки вважає, що позиція відповідача-2 прямо суперечить роз`ясненням Національного агенства України з питань державної служби від 23.07.2020 року №105-р/з, з яких вбачається, що періоди військової служби як до 01 травня 2016 року так і після 01 травня 2016 року зараховуються до стажу державної служби, що вказує на протиправність оскаржуваного рішення.
Відповідачем-1 подано клопотання про долучення на виконання вимог ухвали суду копії пенсійної справи позивача.
Правом на подання відзиву відповідач-1 на позов не скористався. Обґрунтувань причин не подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом серії НОМЕР_1 , виданого 04.04.2008 Саксаганським РВ Криворізького УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 18.10.2021.
27.02.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ВОГ №14 (сервісний центр)) із заявою №912 про перехід на інший вид пенсії.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, звернувся до суду із позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 у справі №160/6626/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 05.03.2024 №13 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи у митних органах України до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на пенсію, згідно із Законом України «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.02.2024 року про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII, з урахування правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду у справі 160/6626/24, позивачем подано апеляційну скаргу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.08.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року в справі № 160/6626/24 задоволено частково.

Змінено рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року в справі № 160/6626/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Доповнено резолютивну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року в справі № 160/6626/24 після абзацу шостого абзацом наступного змісту:

«Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, вул. Кравчук, 22-в, м. Луцьк, 43603).».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

За результатом повторного розгляду заяви позивача від 27.02.2024 на виконання рішення суду від 30.04.2024 у справі №160/6626/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області прийнято рішення від 11.09.2024 №13, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у зв`язку із переходом з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальобов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Закону України «Про державну службу».

Вказане рішення обґрунтоване наступним.

На виконання рішення суду повторно розглянуто заяву № 912 від 27.02.2024 та проведено перерахунок з 01.03.2024 про зарахувати періоди роботи у митних органах України до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на пенсію, згідно із Законом України «Про державну службу» за період з 03.01.1994 по 02.07.2010 (звільнений 02.07.2010), який до 01.05.2016 становить 16 років 6 місяців 29 днів. ОСОБА_1 до заяви надав довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за спеціальне звання, надбавка за вислугу років) №28 від 21.02.2024 (станом на 01.02.2024) та №29 від 21.02.2024 про інші складові (за січень 2024, що передує місяцю звернення). Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 № 823 для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якого затверджено наказом Мінфіну №57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27 листопада 2023 № 661), або які звільнились до 1 січня 2024 з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023, а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31 грудня 2023. Інших зобов`язань рішення суду не містило. Виходячи із наведених норм чинного законодавства, винесено рішення відмовити ОСОБА_1 в перерахунку перехід з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію згідно Закону України «Про державну службу».

Згідно із розрахунком стажу (форма РС-право), який вчинено після виконання рішення суду, номер ПС 13 страховий стаж позивача становить 43 роки 02 місяці 11 днів, до якого зараховано такі періоди: з 05.08.1978 по 31.12.1991 військова служба строкова 13 років 04 місяці 27 днів; з 01.01.1992 по 15.12.1993 військова служба строкова 01 рік 11 місяців 15 днів; з 03.01.1994 по 14.08.1997 держслужбовці (посади ст.25 ЗУ №3723) 03 роки 07 місяців 12 днів; з 15.08.1997 по 31.12.2003 держслужбовці (посади ст.25 ЗУ №3723) 06 років 04 місяці 17 днів; з 01.01.2004 по 30.04.2010 держслужбовці (посади ст.25 ЗУ №3723) 06 років 04 місяці 17 днів; з 01.05.2010 по 02.07.2010 держслужбовці (посади ст.25 ЗУ №3723) 0 років 03 місяці 0 днів; з 03.07.2010 по 30.06.2012 02 роки 0 місяців 0 днів; з 01.07.2012 по 31.10.2014 02 роки 04 місяці 0 днів; з 01.12.2014 по 31.03.2015 0 років 04 місяці 0 днів; з 01.04.2015 по 31.01.2017 01 рік 10 місяців 0 днів; з 01.02.2017 по 29.02.2020 03 роки 01 місяць 0 днів; з 01.03.2020 по 31.05.2020 ФОП (карантин 01.03-31.05.2020), ЗУ №533-ІХ 0 років 03 місяці 0 днів; з 01.06.2020 по 31.12.2020 0 років 07 місяців 0 днів; з 01.01.2021 по 31.01.2021 0 років 01 місяць 0 днів; з 01.02.2021 по 30.11.2021 0 років 10 місяців 0 днів.

Не погодившись з відмовою відповідача у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», що викладена в рішенні від 11.09.2024 №13, та з незарахуванням періодів проходження служби у Збройних Силах з 05.08.1978 по 16.12.1993 до стажу на посадах, віднесених до посад державної служби, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, статтею 45 Закону №1058-IV врегульовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за даним Законом, на інший вид пенсії, визначений цим же Законом.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців визначає Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2014 (далі Закон №889-VIII), який набрав чинності з 01 травня 2016 року.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

При цьому, пунктами 10-12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII встановлено умови, за яких державні службовці мають право на призначення пенсії за нормами Закону України «Про державну службу».

Так, пункти 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачають, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця це певний вік і страховий стаж.

Отже, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855, який враховується судом відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17.

У межах спірних правовідносин питання полягає у правомірності відмови позивачу у переведенні його з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», що викладена в рішенні від 11.09.2024 №13, прийнятого відповідачем-2 за наслідками повторного розгляду заяви позивача від 27.02.2024.

Як вбачається з рішення від 11.09.2024 №13, позивачу було відмовлено у переведенні на інший вид пенсії у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Відповідачем в оспорюваному рішенні зазначено, що стаж позивача на посадах, віднесених до посад державної служби, становить 16 років 06 місяців 29 днів, до якого, згідно із розрахунком стажу (форма РС-право) номер ПС 13, зараховано такі періоди: з 03.01.1994 по 14.08.1997; з 15.08.1997 по 31.12.2003; з 01.01.2004 по 30.04.2010; з 01.05.2010 по 02.07.2010.

Позивач наполягає, що відповідач безпідставно не зарахував періоди його служби в Збройних Силах з 05.08.1978 по 16.12.1993 до стажу на посадах, віднесених до посад державної служби.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 від 03.01.1994, позивач з 05.08.1978 по 16.12.1993 проходив службу в Збройних Силах (запис №1).

Трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства. Зауважень до трудової книжки в частині спірного періоду відповідачем-2 не зазначено.

Відповідно до відомостей з військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого 13.12.1993, позивач проходив службу в Збройних Силах СРСР з 05.08.1978 по 16.12.1993.

Отже, з урахуванням відомостей з трудової книжки та військового квитка позивач у періоді з 05.08.1978 по 16.12.1993 проходив військову службу.

Як вбачається з розрахунку стажу (форма РС-право), номер ПС 13, військова служба у спірний період зарахована позивачу до страхового стажу, проте не до стажу державної служби.

Відповідач-2 у додаткових поясненнях зазначає, що періоди служби у Збройних Силах не зараховуються до стажу державної служби, оскільки чинним Порядком №622 від 14.09.2016 не передбачено відповідного зарахування.

Суд критично ставиться до означеної позиції відповідача-2, з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється за Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Крім того, суд звертає увагу, що пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року (до моменту вступу в дію Закону України «Про державну службу» № 889-VII від 10.12.2015) здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), відповідно до пункту 3 якого до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Отже, до стажу державної служби зараховується час військової служби у Збройних Силах.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно під час обрахунку стажу державної служби позивача при вирішенні питання щодо переходу з пенсії за віком, обчисленої за нормами Закону №1058-ІV, на пенсію відповідно до Закону №889-VІІІ, не зараховано до стажу державної служби час проходження позивачем служби в Збройних Силах.

При цьому, за умови зарахування спірного періоду роботи позивача до стажу державної служби, такий стаж станом на 01.05.2016 становитиме не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що на момент звернення із заявою про перехід на інший вид пенсії позивач досяг 62 років та його загальний страховий стаж становить більше 43 років, що підтверджується розрахунком стажу.

Встановлені судом обставини у справі вказують на те, що позивач досяг пенсійного віку, встановленого статтею 37 Закону №3723-ХІІ, має необхідний страховий стаж, в тому числі на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (при необхідних 20 років), а отже, з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 11.09.2024 №13 є необґрунтованим та безпідставним, не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 КАС України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у переведенні на інший вид пенсії, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач на час звернення із заявою від 27.02.2024 досяг пенсійного віку, встановленого статтею 37 Закону №3723-ХІІ, має необхідний страховий стаж, в тому числі на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (при необхідних 20 років), та з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII, тому у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме переведення на інший вид пенсії.

За загальним правилом частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

За таких обставин, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд вважає за необхідне відновити порушене право позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби час проходження військової служби в Збройних Силах з 05.08.1978 по 16.12.1993 та зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27.02.2024, тобто з дати звернення, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним і це необхідне для ефективного захисту порушеного права.

Позовні вимоги в частині зобов`язання перевести на пенсію державного службовця «у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Київською митницею від 21.02.2024 №28 та від 21.02.2024 №29» не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів порушеного права в цій частині позовних вимог. Позаяк, станом на час розгляду справи відповідачем не здійснено переведення позивача на інший вид пенсії, не здійснено відповідний розрахунок пенсії. Водночас, судовому захисту підлягає лише порушене право, захист непорушених прав не узгоджується із завданням та принципами адміністративного судочинства.

При вирішенні спору суд зобов`язаний надати оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також суд зобов`язаний визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.05.2024 у справі №160/14647/22.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного способу захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першої статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 968,96 грн. підлягають стягненню з відповідача-2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача, оскільки рішенням саме цього суб`єкта владних повноважень порушені права та інтереси позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, місцезнаходження: 43026, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, буд.6) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, місцезнаходження: 43026, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, буд.6) №13 від 11.09.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, місцезнаходження: 43026, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, буд.6) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу державної служби час проходження військової служби в Збройних Силах з 05.08.1978 по 16.12.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, місцезнаходження: 43026, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, буд.6) перевести ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27.02.2024 та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, місцезнаходження: 43026, Волинська область, м.Луцьк, Київський майдан, буд.6) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова