Справа № 420/26926/24
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №33 від 25.04.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 19.07.1977 по 09.08.1978 на Херсонському Ордена Трудового Червоного Прапору комбайновому заводі імені Г.І. Петровського (виробниче об`єднання "Херсонський комбайновий завод імені Г.І. Петровського"), з 24.04.1987 по 30.12.1987 період роботи на Акціонерній проектно-будівельній фірмі "Херсонбуд" Будівельно-монтажного управління "Промжитлобуд №5", з 09.02.1988 по 21.03.1988 період роботи на Херсонській автобазі "Турист", з 31.03.1988 по 02.02.1995 період роботи Каховському вагонному депо ВЧД-12 Одеської желейної дороги;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.04.2024 з врахуванням висновків суду.

Ухвалою суду від 02.09.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Справу розглянуто з урахуванням перебування судді Токмілової Л.М. у відпустці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.04.2024 він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком, однак рішенням №33 від 25.04.2024 йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає, що пенсійним органом протиправно не зараховано до його страхового стажу періоди роботи з 19.07.1977 по 09.08.1978, з 31.03.1988 по 02.02.1995, з 24.04.1987 по 30.12.1987, з 09.02.1988 по 21.03.1988 згідно записів у трудовій книжці.

13.09.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому відповідач вважає вимоги, викладені у позовній заяві необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. До страхового стажу Позивача не зараховано: періоди роботи з 19.07.1977 по 09.08.1978, з 24.04.1987 по 30.12.1987, з 09.02.1988 по 21.03.1988, з 31.03.1988 по 02.02.1995 відповідно до дублікату трудової книжки від 10.04.2003 № НОМЕР_1 , оскільки дата заповнення трудової книжки 10.04.2003. За даними реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності, зокрема з 01.02.1998. Страховий стаж Позивача становить 07 років 01 місяць 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Так, відповідно до статті 30 Закону №1058, особи, яким встановлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, за наявності такого страхового стажу визначеного статтею 32 Закону №1058 на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп: до досягнення особою 60 років включно - 15 років. У разі відсутності необхідного страхового стажу право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років.

19.09.2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому відповідач вважає вимоги, викладені у позовній заяві необґрунтованими та зазначає, що до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 19.07.1977 по 09.08.1978, з 24.04.1987 по 30.12.1987, з 09.02.1988 по 21.03.1988, з 31.03.1988 по 01.06.1992, з 17.08.1992 по 02.02.1995 відповідно до дублікату трудової книжки від 10.04.2003 НОМЕР_2 , оскільки дата заповнення трудової книжки 10.04.2003. За даними реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності, зокрема з 01.02.1998. Інші документи передбачені пунктом 3 та п.18-1 Порядку №637 відсутні. Таким чином, за поданими документами страховий стаж особи становить 07 років 01 місяць 25 днів, що недостатньо для призначення пенсії відповідно до Закону №1058.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

17.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із з заявою про призначення пенсії за віком, однак за принципом екстериторіальності заяви про призначення пенсії та документи які були надані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25.04.2024 №33 заявнику відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що необхідний страховий стаж становить 15 років, натомість страховий стаж позивача становить 07 років 01 місяць 25 днів. За доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з 19.07.1977 по 09.08.1978, з 24.04.1987 по 30.12.1987, з 09.02.1988 по 21.03.1988, з 31.03.1988 по 01.06.1992, з 17.08.1992 по 02.02.1955, оскільки дата заповнення дубліката трудової книжки НОМЕР_2 10.04.2003.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно положень пункту 1 частини 1 статті 8 Закон № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Відповідно до статті 30 Закону № 1058-ІV, особи, яким встановлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу визначеного статтею 32 Закону № 1058-ІV на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп : до досягнення особою 60 років включно 15 років.

У разі відсутності необхідного страхового стажу право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу - від 15 років.

Позивач, вважаючи наявним у неї необхідного страхового стажу, 17.04.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Матеріалами справи підтверджується, що обчислений пенсійним органом (визначений для розгляду документів за принципом екстериторіальності) страховий стаж позивача становить 07 років 01 місяць 25 днів. При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи з 19.07.1977 по 09.08.1978, з 24.04.1987 по 30.12.1987, з 09.02.1988 по 21.03.1988, з 31.03.1988 по 01.06.1992, з 17.08.1992 по 02.02.1955, оскільки дата заповнення дубліката трудової книжки НОМЕР_2 10.04.2003.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

З огляду на наведене, страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а та інших.

Відповідно до дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 :

- 19.07.1977 прийнято електрозварювальником третього розряду до в ЕРЦ (наказ №1292 від 19.07.1977);

- 09.08.1978 звільнено звільнено за власним бажанням у зв`язку зі вступом на навчання (наказ №965 від 09.08.1978).

Вказані записи завірено підписом старшого інспектора та печаткою відділу кадрів ВАТ "Херсонські комбайни".

Разом з тим, згідно архівної довідки Комунальної установи "Трудовий архів м.Херсона" Херсонський Ордена Трудового Червоного Прапору комбайновий завод імені Г.І, Петровського перейменовано на Виробниче об`єднання "Херсонський комбайновий завод імені Г.І, Петровського" (ВО "ХКЗ") на основі наказу Міністра тракторного та сільськогосподарського машинобудування СРСР від 17.08.1981 №187.

Надалі, Виробниче об`єднання "Херсонський комбайновий завод імені Г.І, Петровського" (ВО "ХКЗ") було перейменовано на Відкрите акціонерне товариство "Херсонські комбайни" (ВАТ "ХК") рішенням Фонду держмайна України від 11.03.1994 №191-р.

Відповідно до дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 :

- 24.04.1987 прийнято бетонником 1 розряду (наказ №47-к від 16.04.1987);

- 23.05.1987 переведено на електрозварювальника 3 розряду (наказ №61-к від 22.05.1987);

- 30.12.1987 звільнено за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (наказ №1-к від 05.01.1988).

Вказані записи завірено підписом старшого інспектора та печаткою відділу кадрів Акціонерної проектно-будівельної фірми "Херсонбуд".

- 09.02.1988 прийнято на роботу слюсарем 2 розряду (наказ №15-к від 08.02.1988);

- 21.03.1988 звільнено за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (наказ №23-к від 21.03.1988).

Вказані записи завірено підписом інспектора по кадрах та печаткою Херсонської автобази "Турист".

- 31.03.1988 прийнято в охолоджувальний цех електрогазозварювальником 3 розряду (наказ №89 від 30.03.1988);

- 12.08.1988 присвоєно 4 розряд електрогазозварювальника охолоджувального цеху (наказ №7916 від 23.08.1988);

- 12.12.1988 призначено механіком рефрежераторної секції (наказ №1303 від 14.12.1988);

- 01.06.1992 звільнено за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (наказ №228 від 01.06.1992).

Вказані записи завірено підписом інспектора по кадрах та печаткою Каховського вагонного депо Одеської залізниці.

- 17.08.1992 прийнято механіком рефрежераторної секції (наказ №2826 від 18.08.1992);

- 02.02.1995 звільнено за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (наказ №170 від 17.04.1995)

Вказані записи завірено підписом інспектора по кадрах та печаткою Каховського вагонного депо Одеської залізниці.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає, що заповнення дубліката трудової книжки НОМЕР_2 10.04.2003 слугує підставою для не зарахування періоду роботи зазначених у трудовій книжці до страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про роботу позивача у спірні періоди та характер виконуваних позивачем робіт, окрім того вказані записи виконані у відповідності до вимог законодавства, із зазначенням відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, та без будь-яких помилок або виправлень.

Оцінюючи вказані доводи відповідачів суд враховує, що на момент видачі дублікату трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (10.04.2003) була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.3 розділу 5 Інструкції №58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» і «Відомості про заохочення» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, у дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Суд зазначає, що у дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 10.04.2003 дійсно наявні записи про роботу за спірні періоди, де позивач працював на різних посадах в різних установах. Дублікат трудової книжки також містить відомості про дату прийняття і звільнення позивача з роботи, а також номер і дату видачі відповідних наказів.

Всі записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно, не містять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою.

З системного аналізу вищевикладених положень Інструкції № 58 встановлено, що перевірку наявності первинних документів для внесення записів про роботу у період до дати оформлення дубліката трудової книжки та належність оформлення таких документів здійснює підприємство за останнім місцем роботи працівника, яке оформлює дублікат трудової книжки. Наявність чи відсутність належно оформлених документів впливає на повноту записів про стаж роботи по окремих періодах роботи. Інструкція не містять будь-яких положень щодо здійснення такої перевірки іншими особами, відмінними від підприємства, яке оформлює дублікат трудової книжки.

Також Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі № 593/283/17, від 30.09.2021 в справі № 300/860/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Судом встановлено, що позивач подав до заяви про призначення пенсії дублікат трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.04.2003, виданої у відповідності до зазначених вище норм. А тому підстава для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи позивача, оскільки дата заповнення трудової книжки пізніше дати періоду роботи (10.04.2003), є протиправною.

В сукупності встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач, серед іншого просить суд зарахувати до його стажу період роботи з 31.03.1988 по 02.021995, однак, як було встановлено судом позивач працював у Каховському вагонному депо Одеської залізниці з 31.03.1988 по 01.06.1992 та з 17.08.1992 по 02.02.1995.

При вирішенні спору суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, у якій колегія суддів дійшла висновку про те, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію.

За наведеного, для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 19.07.1977 по 09.08.1978, з 24.04.1987 по 30.12.1987, з 09.02.1988 по 21.03.1988, з 31.03.1988 по 01.06.1992 та з 17.08.1992 по 02.02.1995 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI Про судовий збір, у зв`язку з чим підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №33 від 25.04.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 19.07.1977 по 09.08.1978, з 24.04.1987 по 30.12.1987, з 09.02.1988 по 21.03.1988, з 31.03.1988 по 01.06.1992, з 17.08.1992 по 02.02.1995 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.