Справа № 500/7336/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7336/24

17 лютого 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши віку 60 років 02 місяці, 29.10.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - Відповідач 2) із заявою про призначення пенсії за віком.

06 листопада 2024 року Позивач отримав лист Відповідача 2, до якого долучено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 про відмову у призначенні пенсії за віком.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 (далі - Відповідач 1) зазначено, що пенсійний вік Позивача становить 60 років 02 місяці 18 днів; страховий стаж Позивача - 27 років 06 місяців 24 дні, а з врахуванням пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 28 років 08 місяців 20 днів.

Вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи, в колгоспі з 01.05.1986 по 01.09.1988 згідно трудової книжки колгоспника від 01.05.1986 НОМЕР_1 , оскільки в графі «На підставі якого документа внесено запис (документ, його дата і номер)» відсутня повна інформація. Зазначено, що для зарахування вказаного періоду роботи необхідно надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні).

Враховуючи зазначене, Відповідач 1 вирішив відмовити Позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

З такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування йому до страхового стажу для призначення пенсії періоду роботи з 01.05.1986 по 01.09.1988 згідно трудової книжки колгоспника від 01.05.1986 серії НОМЕР_1 та, як наслідок, - відмови у призначенні пенсії по віку, позивач не згідний, вважає такі дії Відповідача 1 неправомірними.

Ухвалою суду від 16.12.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 26.12.2024. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивача не може бути зараховано:

- період роботи в колгоспі з 01.05.1986 по 01.09. 1988 згідно трудової книжки колгоспника від 01.05.1986 НОМЕР_1 , оскільки в графі «На підставі якого документу внесено запис (документ, його дата та номер)» відсутня повна інформація.

Для зарахування даного періоду роботи необхідно надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні)

Враховуючи зазначене, у пенсійного органу відсутні підстави для призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу - 31 рік.

На підставі викладеного представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши віку 60 років 02 місяці, 29.10.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - Відповідач 2) із заявою про призначення пенсії за віком.

06 листопада 2024 року Позивач отримав лист Відповідача 2, до якого долучено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 про відмову у призначенні пенсії за віком.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 (далі - Відповідач 1) зазначено, що пенсійний вік Позивача становить 60 років 02 місяці 18 днів; страховий стаж Позивача - 27 років 06 місяців 24 дні, а з врахуванням пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 28 років 08 місяців 20 днів.

Вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи, в колгоспі з 01.05.1986 по 01.09.1988 згідно трудової книжки колгоспника від 01.05.1986 НОМЕР_1 , оскільки в графі «На підставі якого документа внесено запис (документ, його дата і номер)» відсутня повна інформація. Зазначено, що для зарахування вказаного періоду роботи необхідно надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні).

Враховуючи зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вирішив відмовити позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погодившись із даною відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Згідно із частинами 1, 2, 4 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі відповідають пункти 1, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», якими визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника... підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для Позивача, а отже, не може впливати на його особисті права, зокрема на права у сфері соціального забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Відповідно до частин 1-2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. У разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людиноднів ділиться на 25,4 (роз`яснення Мінпраці від 17.05.1992 № 17).

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , 01.05.1986 позивача прийнято в члени колгоспу імені Фрунзе (підстава - рішення зборів уповноважених, протокол від 01.05.1986 № 5 (запис № 1 трудової книжки колгоспника)). 01.09.1988 позивача звільнено з членів колгоспу у зв`язку із виїздом (підстава - протокол від 01.09.1988 № 9 (запис № 2 трудової книжки колгоспника)).

Згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 у розділі «Трудова участь у громадському господарстві»:

- у 1986 році Позивач відпрацював 193 трудодні при нормі 250 трудоднів, що дорівнює 07 місяців 15 днів (відповідно до роз`яснення Мінпраці від 17.05.1992 № 17);

- у 1987 році Позивач відпрацював 303 трудодні при нормі 250 трудоднів, що дорівнює 01 рік;

- у 1988 році Позивач відпрацював 240 трудоднів при нормі 168 трудоднів, що дорівнює 01 рік.

Позивач зазначає, що відповідно до розрахунку стажу (форма РС- право) Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області врахував стаж позивача у 1986 році по 29.04.1986, а у 1988 році з 25.10.1988 по 31.12.1988. Таким чином, відповідно до фактично відпрацьованого мінімуму трудової участі Позивача, Відповідач 1 неправомірно не врахував Позивачу до страхового стажу періоди роботи з 01.05.1986 по 31.12.1986 (07 місяців 15 днів), з 01.01.1987 по 31.12.1987 (01 рік) та з 01.01.1988 по 01.09.1988 (08 місяців 01 день), що в загальному становить 02 роки 03 місяці 16 днів.

Позивач звертає увагу суду, що записи його трудової книжки у розділі «Трудова участь у громадському господарстві» за 1986-1988 роки засвідчені печаткою і з зазначенням підстави внесення відповідно до пункту 6 Основних положень про порядок і видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310.

Надати Головному управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області уточнюючу довідку про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні) позивач змоги немає, оскільки відомості про колгосп «Фрунзе» с. Литвинів у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України відсутні (довідка Головного управління статистики у Тернопільській області від 02.09.2024 № 02.1-05/1269-24); як і відсутні архівні документи колишнього колгоспу ім. Фрунзе (пізніше - селянська спілка «Литвинівська»), а саме книги з особовими рахунками по оплаті праці, документи особового складу (довідки Литвинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області від 03.02.2020 № 160; Архівного відділу Підгаєцької районної державної адміністрації від 04.02.2020 № 77/03-03; Державного архіву Тернопільської області від 06.09.2024 № Ю-4/04-15).

Враховуючи вищенаведене, Відповідач 1 неправомірно не зарахував Позивачу до трудового (страхового стажу) період роботи з 01.05.1986 по 01.09.1988 (02 роки 03 місяці 16 днів) в колгоспі імені Фрунзе, з врахуванням прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві та виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві, зазначених в у розділі «Трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 .

Таким чином період роботи позивача з 01.05.1986 по 01.09.1988 (02 роки 03 місяці 16 днів) підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи сказане, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області неправомірно не врахував йому до страхового стажу період його роботи з 01.05.1986 по 01.09.1988 (02 роки 03 місяці 16 днів) відповідно до записів трудової книжки колгоспника, і відмовив Позивачу у призначенні пенсії по віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», незважаючи на те, що страховий стаж позивача на момент звернення за призначенням пенсії складав 31 рік 0 місяців 05 днів (28 років 08 місяців 20 днів (зараховано Відповідачем 1)+02 роки 03 місяці 16 днів).

Відтак, суд вважає, що слід визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати відповідний стаж, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити з 12.08.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд зазначає наступне.

Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи зі змісту позовних вимог та доказів, наданих на підтвердження правової позиції відповідачами, суд доходить висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії за віком буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому пенсії з 12 серпня 2024 року. Відтак, позов належить задовольнити частково.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За подання позовної заяви до суду, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 08.11.2024 року.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.11.2024 № 15 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати з 12.08.2024 ОСОБА_1 до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в колгоспі ім. «Фрунзе» з 01.05.1986 по 01.09.1988 згідно записів про трудову участь у колгоспному виробництві розділу «Трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 01.05.1986.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком починаючи з 12 серпня 2024 року, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 код ЄДРПОУ/РНОКПП 21318350).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.