Справа № 539/4905/24
Суддя: Пилипчук М. М.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/4905/24
Провадження № 2-а/539/2/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М.,

представника позивача адвоката Черниша Є. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, поліцейського Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області сержанта поліції Теремінько Олени Андріївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Черниша Є. А. звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, поліцейського Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі Лубенський РВП ГУНП в Полтавській області) сержанта поліції Теремінько О. А. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 жовтня 2024 року о 00.30 год на вулиці Чорновола, 16/27 у місті Лубнах Полтавської області поліцейський Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області сержант поліції Теремінько О. А. винесла відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3169521. Суть адміністративного правопорушення полягає у тому, що 30 вересня 2024 року о 22.54 год на вулиці Лікарняній, поблизу будинку № 17 у місті Лубнах Полтавської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi, державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не ввімкнув правий покажчик повороту, водій був непристебнутий паском безпеки, водій не надав посвідчення водія для повного ознайомлення, чим порушив пункти 9.2б, 2.3в, та 2.1а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР). Позивач був притягнутий до відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) до адміністративного стягнення.

Позивач вважає, що вказана постанова від 01 жовтня 2024 року серії ЕНА № 3169521 є необґрунтованою, а обставини правопорушення, зазначені у ній, не підтверджуються належними доказами, отже, така постанова підлягає скасуванню. Позивачу не було відомо про те, що відносно нього 01 жовтня 2024 року винесено вказану постанову. Поліцейський не вручала копію постанови позивачу після її винесення 01 жовтня 2024 року. Оскаржувана постанова не містить підпису позивача про отримання її копії. Про існування оскаржуваної постанови адвокат позивача дізнався 24 жовтня 2024 року під час ознайомлення зі справою № 539/4399/24 у Лубенському міськрайонному суді Полтавської області (справа про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за статтею 130 КУпАП). Позивач не порушував ПДР, які зазначені у розділі 5 постанови від 01 жовтня 2024 року серії ЕНА № 3169521. Позивач не перебував за кермом автомобіля Audi, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постанова про притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення не є доказом порушення останнім ПДР, оскільки зазначені у ній обставини не підтверджені доказами.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: поновити пропущений процесуальний строк для подання позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії, ЕНА № 3169521; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3169521 від 01 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП; справу про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП; судові витрати покласти на відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області подало до суду відзив на позову заяву, в якій вказувало, що 30 вересня 2024 року приблизно о 22.54 год на вулиці Чорновола, 16/27 у місті Лубнах Полтавської області було зупинено транспортний засіб Audi, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до пункту 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Після зупинки зазначеного транспортного засобу поліцейським Теремінько О. А. встановлено, що за кермом перебував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який при зміні напрямку руху не ввімкнув правий покажчик повороту, не був пристебнутий паском безпеки, також водій не надав посвідчення водія для повного ознайомлення, чим порушив підпункт «б» пункту 9.2, підпункт «в» пункту 2.3, підпункт «а» пункту 2.1 ПДР. Ці правопорушення підтверджуються відеозаписом з відеореєстратора транспортного засобу поліцейських, а саме № 5449_0060. Відповідно до статті 36 КУпАП зазначені правопорушення об`єднано та накладено стягнення у межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Поліцейський ОСОБА_2 роз`яснила позивачу його права відповідно до Конституції України і КУпАП, склала постанову серії ЕНА № 3169521 за частиною другою статті 122 КУпАП.

Доводи позивача про те, що йому не було відомо про складання щодо нього постанови серії ЕНА № 3169521 та не було вручено її копію спростовуються відеозаписом з бодікамери поліцейського, з якого вбачається, що позивачу декілька разів повідомляли, що на нього буде складено постанову та протокол. Викладені у позовній заяві доводи про те, що ОСОБА_1 не вчиняв порушень ПДР, які зазначені у постанові серії ЕНА № 3169521, спростовуються відеозаписом з нагрудної бодікамери поліцейського, а саме: на 00:57 хв відеозапису № 0000000_000000_0002_0014 жінка, яка перебувала в автомобілі, зазначає: «Поворот не включили, Діма»; ОСОБА_1 вказував: «Да, не включили поворот»; на 02:28 хв цього відеозапису ОСОБА_1 зазначає: «Я керував»; на 02:40 хв відеозапису жінка повідомляє: «Він переліз на задню сідушку, да».

Доводи позивача є безпідставними та не підтверджені доказами, тому відсутні підстави для скасування постанови серії ЕНА № 3169521. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Постанову серії ЕНА № 3169521 винесено згідно зі статтями 258, 280 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Факт вчинення правопорушення є доведеним поза розумним сумнівом. Оскільки позивач дійсно порушив ПДР, то позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, правові підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відсутні, вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області просило відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Поліцейський Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області сержант поліції Теремінько О. А. не подала до суду відзив на позовну заяву.

Позивач не подав до суду відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Рух справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2024 року справу передано судді Пилипчуку М. М.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Адвокат Черниш Є. А. в інтересах ОСОБА_1 06 листопада 2024 року надіслав до суду заяву на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року поновлено строк на звернення до суду з позовом, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі, призначено судове засідання у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 03 грудня 2024 року, запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву, позивачу відповідь на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області 22 листопада 2024 року подало до суду клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

Адвокат Черниш Є. А. в інтересах ОСОБА_1 26 листопада 2024 року звернувся до суду з клопотанням про допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказував, що сторона позивача забезпечить присутність свідків у залі судового засідання.

29 листопада 2024 року до суду від Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву.

Призначене на 03 грудня 2024 року судове засідання відкладено на 13 грудня 2024 року у зв`язку з відсутністю в приміщенні суду електроенергії. Призначене на 13 грудня 2024 року судове засідання відкладено на 30 грудня 2024 року у зв`язку з відсутністю в приміщенні суду електроенергії.

Адвокат Черниш Є. А. 30 грудня 2024 року звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із захворюванням. Призначене на 30 грудня 2024 року судове засідання відкладено на 17 січня 2025 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 січня 2025 року задоволено клопотання Головного управління Національної поліції в Полтавській області про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.

17 січня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, судове засідання відкладено на 11 лютого 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 17 лютого 2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що поліцейський Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області сержант поліції Теремінько О. А. винесла постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 01 жовтня 2024 року серії ЕНА № 2169521, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, що підтверджується копією відповідної постанови.

В указаній постанові зазначено, що 30 вересня 2024 року о 22.54 год на вулиці В. Чорновола, 16/27 у місті Лубнах Полтавської області (на вулиці Лікарняній, поблизу будинку № 17 у місті Лубнах Полтавської області) водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi, державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не ввімкнув правий покажчик повороту, водій був непристебнутий паском безпеки, водій не надав посвідчення водія для повного ознайомлення, чим порушив пункти 9.2б, 2.3в, та 2.1а ПДР. У постанові вказано про об`єднання згідно зі статтею 36 КУпАП та накладення стягнення за порушення пункту 9.2б ПДР.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 вказувала, що з позивачем перебуває у добрих (дружніх) відносинах. Зазначила, що ОСОБА_1 30 вересня 2024 року сидів на задньому сидінні, коли зупинили працівники поліції. За кремом сидів ОСОБА_5 , який, нібито, користувався поворотами. Богдан пересів з водійського сидіння, оскільки у нього не було посвідчення водія. Дмитро не сидів за кермом. Спочатку ОСОБА_1 повідомив працівникам міліції, що він був за кермом, потім казав, що не був, передумав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (стаття 7 КУпАП).

За змістом частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Частиною другою статті 122 КУпАП визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи заявлені у справі вимоги, позивач вказував, зокрема, що він не вчиняв правопорушення, за яке відповідач притягнув його до адміністративної відповідальності. Водночас обставини правопорушення, зазначені у постанові, не підтверджуються належними доказами. Позивачу не було відомо про те, що відносно нього 01 жовтня 2024 року винесено вказану постанову, поліцейський не вручила копію постанови, постанова не містить підпису позивача про отримання її копії.

У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 285/1535/15-а викладено висновок про те, що «адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності».

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА № 2169521, винесеної 01 жовтня 2024 року поліцейським Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області сержантом поліції Теремінько О. А., вбачається, що підставою для її винесення зазначено порушення ОСОБА_1 підпункту «а» пункту 2.1, підпункту «в» пункту 2.3, підпункту «б» пункту 9.2 ПДР.

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт «а» пункту 2.1 ПДР).

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів (підпункт «в» пункту 2.3 ПДР).

Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом (підпункт «б» пункту 9.2 ПДР).

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху, у тому числі за частиною другою статті 122 КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1279-8 цього Кодексу.

Проте відповідачами не надано суду будь-яких доказів щодо недотримання позивачем вимог підпункту «а» пункту 2.1, підпункту «в» пункту 2.3, підпункту «б» пункту 9.2 ПДР.

У частині третій статті 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може ґрунтуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Порушення ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП, має підтверджуватися відповідними доказами, перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Водночас надані Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області відеозаписи з боді-камери та відео-реєстратора, які досліджені у судовому засіданні, не підтверджують викладені в оскаржуваній постанові обставини.

Відповідно до частини третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 КАС України).

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 496/4315/16-а дійшов висновку, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що водій ОСОБА_1 30 вересня 2024 року о 22.54 год, керуючи автомобілем Audi, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.1, підпункту «в» пункту 2.3, підпункту «б» пункту 9.2 ПДР.

З досліджених у судовому засіданні відеозаписів з боді-камери та відео-реєстратора вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пред`явив посвідчення водія, технічний паспорт на автомобіль та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Водночас з указаного відеозапису не вбачається, що позивач при зміні напрямку руху не ввімкнув правий покажчик повороту та не був пристебнутий паском безпеки.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/855/17).

Візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (постанова Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17).

Суд звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначених в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень, відтак і підстави для притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, тому оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Суд критично сприймає показання свідка ОСОБА_4 , які надані в судовому засіданні, в тій частині, що « ОСОБА_5 керував автомобілем, а Дмитро сидів на задньому сидінні», оскільки такі доводи спростовані поясненнями цього ж свідка, які зафіксовані на відеозаписі з боді-камери поліцейського.

Водночас не знайшли свого підтвердження викладені у позовній заяві доводи, що ОСОБА_1 не керував автомобілем Audi, державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки останній на запитання поліцейського неодноразово повідомляв, що саме він водій та керував автомобілем, а свідок ОСОБА_4 30 вересня 2024 року вказувала, що позивач «переліз на задню сідушку». Такі обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні відеозаписами з боді-камери.

Враховуючи відсутність належних доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, про які зазначено у постанові від 01 жовтня 2024 року серії ЕНА № 2169521, суд дійшов висновку, що інші доводи сторін про правомірність чи неправомірність оскаржуваної постанови не впливають на вирішення справи по суті.

Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області не доведено наявності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача підлягає закриттю.

Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 01 жовтня 2024 року серії ЕНА № 2169521 підлягає скасуванню із закриттям провадження.

Судом враховано, що поліцейський Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області сержант поліції Теремінько О. А., яка винесла спірну постанову, не є належним відповідачем у цій справі.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені такого органу.

У даному випадку, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, позовні вимоги до поліцейського Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області сержанта поліції Теремінько О. А. не ґрунтуються на законі і в цій частині вимог необхідно відмовити з урахуванням викладеного.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь позивача судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 77, 12, 132, 139, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягненнязадовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 01 жовтня 2024 року серії ЕНА № 2169521, винесену поліцейським Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області сержантом поліції Теремінько Оленою Андріївною, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною другою статті 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП закрити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області сержанта поліції Теремінько Олени Андріївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Другого адміністративного апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення (складення).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління Національної поліції в Полтавській області(місцезнаходження: Полтавська область, місто Полтава, вулиця Матвійчука Юліана, 83; ).

Відповідач поліцейський Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області сержант поліції Теремінько Олена Андріївна(місцезнаходження: Полтавська область, місто Лубни, вулиця Монастирська, 4).

Суддя М. М. Пилипчук