Справа № 607/22314/24
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2025 Справа №607/22314/24 Провадження №2-а/607/20/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Головченко О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко Олександр Андрійович до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

16.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко Олександр Андрійович до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції, в якій позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3187310 від 03.10.2024 якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що із спірною постановою не погоджується, оскільки відсутні докази вказаної причини зупинки транспортного засобу, не представлення у встановленому порядку працівниками патрульної поліції, відсутність самої події складу адміністративного правопорушення.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП. Крім того, санкцією частини 4 статті 122 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В свою чергу, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у розмірі однієї тисячі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Крім того, з огляду на зміст спірної постанови, до постанови має додаватись відео з камери 472726 при тому, що це відео не було розпочато з процедури виявлення/встановлення/ фіксації правопорушення, а вже на час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП. Більше того, до постанови такий відеозапис не був долучений, про що свідчить спірна постанова. Інші докази вчинення правопорушення відсутні. А відтак, вважає вказану постанову протиправною, а тому просить суд її скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

05.11.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву поданий представником відповідача, із змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає та заперечує проти нього, оскільки візуальна інформація відеофіксації відображає факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а також місце вчинення такого правопорушення.

11.11.2024 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив подана представником позивача, яка зокрема мотивована тим, що автомобільна дорога Київ-Чернігів-Нові Яриловичі згідно до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, який затверджений у формі додатку до постанови Кабінету Міністрів України №1242 від 17.11.2021р., - має індекс М-01 (надалі - дорога М-01). На дорозі М-01 встановлений дорожній знак 5.1, що відповідно до підпункту ґ п.12.6 Правил дорожнього руху (надалі - ПДР), - дозволяє рух не більше 130км./год. Позивач в с.Топчіївка не здійснював рух автотранспортним засобом, а відтак і не міг вчинити адміністративне правопорушення, яке вказане у спірній постанові.

Відповідач надав до суду фото та відео до свого відзиву, з яких вбачається наступне: фото та відео вказують час 13:57:01 03.10.2024, тоді як спірна постанова вказує час 13:47:18 03.10.2024; фото та відео не мають на дальньому фоні зону житлової (населеної) забудови; фото вказує на автодорогу М-01, що відповідає твердженню позивача про встановлений дорожній знак саме на цьому шляху; відео не містить в собі інформацію про те, що воно зафіксоване саме в с. Топчіївка; фото складається з двох епізодів: фото автотранспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_1 та інформацією, за якою не вбачається вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, вказані докази не підтверджують дату, час, місце та склад адміністративного правопорушення.

Відтак, з огляду на відсутність належних доказів допущення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.4 ст.122 КУпАП, притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові та відповіді на відзив, та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у поданому суду відзиві, просила суд справу слухати у її відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд враховує таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Разом з тим, ч.1 ст.121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В обґрунтування пропущеного строку звернення до суду із позовом позивач вказав, що спірну постанову отримав 03.10.2024 та є особою, яка не володіє достатніми юридичними знаннями, а тому 09.10.2024 звернувся за правничою допомогою до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, який 14.10.2024 видав відповідне доручення адвокату на здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 за спірною постановою в суді. Із вказаних підстав просить поновити строк звернення до суду із адміністративним позовом.

Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду є поважними, оскільки пов`язана із зверненням позивача ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги з метою отримання правової допомоги щодо вирішення виниклого спору, який є предметом розгляду даної справи, а тому заява представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі передбачених ч. ч. 1, 2, 3 і 5 ст. 122 КУпАП.

У ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395 (далі Інструкція) передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема за ч. 4 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення ( п. 2 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до положень п. 4 розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пункт 8 розділу ІІІ Інструкції передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна бути заслухана, досліджені докази і вирішені клопотання (п. 9 розділу ІІІ Інструкції).

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що 03.10.2024 була винесена постанова серії ЕНА №3187310 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 03.10.2024 о 13:17:18 год., в с.Топчіївка на а/д М-01, 117 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «PEUGEOT 407» номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті с.Топчіївка, а/д М-01, 117 км, позначеною д.з 5.49 (на білому фоні) рухався зі швидкістю 107 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше ніж на 50 км/год. Швидкість руху вимірювалась за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 TС000607, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Не погоджуючись з прийнятим суб`єктом владних повноважень рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, не створювати небезпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

З метою забезпечення безпеки дорожнього руху на дорогах встановлюється безпечна та максимальна швидкість з якою дозволено рухатися транспортним засобам на певних ділянках доріг.

Відтак, згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху, безпечна швидкість швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

Відповідно до п. 2.3 Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

З матеріалів справи вбачається, що швидкість руху транспортного засобу «PEUGEOT 407» номерний знак НОМЕР_1 , було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam TС000607. Відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, внесені до оскаржуваної постанови.

За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Лазерний вимірювач швидкості LT1 20/20 TruCam отримав сертифікат затвердження типу засобі вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UA.МІ/1-2903-2012.

Тому, твердження позивача про неправомірність використання приладу TruCAM є в жодній мірі не обґрунтованими.

Враховуючи наведене, показники приладу TruCam LTІ 20/20 ТС можуть бути допустимим доказом у справі про вчинення адміністративного правопорушення.

Водночас, за правилами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 338/1/17 Верховний Суд висловив позицію про вірність висновків суду першої інстанції, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

У постанові по справі № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року Верховний Суд звернув увагу на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будьяких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будьякого доказу, якто наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Так, відповідачем до відзиву долучено диск із відеозаписом вимірювання швидкості автомобіля позивача приладом TruCam LTI 20/20 TС000607.

Суд, дослідивши відеозапис на цифровому носії інформації DVD-R, поданому представником відповідача на доведення правомірності дій працівників поліції, встановив, що з його змісту не вбачається, що фіксація правопорушення, здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.49 ПДР України, зокрема на відеозаписі відсутня інформація, яка б візуально свідчила про те, що позивач порушив швидкісний режим саме в населеному пункті.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, зафіксовано лише в оскаржуваній постанові серії ЕНА №3187310 від 03.10.2024, жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у зазначеній постанові, які б безумовно свідчили про порушення ОСОБА_1 п. 12.4 Правил дорожнього руху та зазначеної статті КУпАП, матеріали справи не містять. Оглянутий в судовому засіданні відеозапис, також не містить таких відомостей.

Суд вважає необхідним зазначити, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Крім того, суд зазначає, що факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 р. у справі №686/11314/17.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів порушень, які передбачені пунктом 12.4 ПДР України матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Частиною першою ст. 274 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 5 статті 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відтак, суд вважає, що оскільки відповідачем не надано суду доказів на доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП України, зокрема порушення п.12.4 ПДР України, тому оскаржувану постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72, 77, 143, 241-246, 286 КАС України, ст.ст.7, 9, 122, 247, 251, 252 КУпАП, суд,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення з вказаним адміністративним позовом до суду.

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко Олександр Андрійович до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3187310 від 03.10.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень скасувати, а провадження у справі закрити.

Копію постанови направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції, вул.Федора Ернста, 3, м.Київ, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич