Справа № 160/30698/24
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ремез К.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про стягнення заробітної плати,-
18.11.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з вимогами про:
- стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 по справі № 160/914/24 з "24" квітня 2024 року по "25" червня 2024 року включно в розмірі 107 386,65 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі №160/914/24 в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було допущено до негайного виконання. Позивач, 14.10.2024 звернувся до відповідача із заявою про виконання рішення суду від 23.04.2024 у добровільному порядку в частині поновлення її на посаді начальника управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Проте відповідачем рішення суду добровільно виконано не було.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Копія ухвали суду від 19.11.2024 доставлена до електронного кабінету 19.11.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
З 24.04.2024 по 30.04.2024 (5 робочих днів) - 3227,27 грн;
24.12.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі.
30.12.2024 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог повністю.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 03.02.2025 по 07.02.2025 у відпустці, з 10.02.2025 по 14.02.2025 на навчанні, розгляд справи здійснено 17.02.2025.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 595-к від 11.12.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 » було припинено державну службу ОСОБА_1 , начальника управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, зі звільненням з займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності державних службовців.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі №160/914/24, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення оплати за вимушений прогул,, задоволено - визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 595-к від 11.12.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.12.2023 року по 23.04.2024 року у сумі 226 705,15 грн (двісті двадцять шість тисяч сімсот п`ять гривень п`ятнадцять копійок) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 14.10.2024 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про виконання у добровільному порядку рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі №160/914/24 в частині поновлення її на посаді начальника управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, проте зазначене судове рішення виконане не було.

Оскільки рішення суду у справі №160/914/24 в частині негайного виконання - поновлення на посаді начальника управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області виконано не було, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду (справа №160/16145/23).

Проте відповідачем не було виплачено позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась за захистом порушеного права до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду викладених в постановах від 26.08.2020 у справі №501/2316/15-ц, від 21.04.2021 у справах №826/19766/16, №640/6398/19, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі №712/9213/18 вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.

Крім цього, Верховний Суд неодноразово досліджував питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за результатами чого сформовано сталу правову позицію щодо тлумачення змісту та застосування статті 236 КЗпП України у спорах про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №711/8446/16-ц зроблено правовий висновок, відповідно до якого затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

У постановах від 25.09.2019 у справі №813/4668/16, від 21.03.2018 у справі №243/2748/16-ц, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 02.10.2019 у справі №823/1507/18, від 29.01.2020 у справі № 820/2894/16, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 24.12.2020 у справі №807/2434/15, від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 30.06.2021 у справі №640/7825/19, від 01.09.2021 у справі №540/677/20 Верховний Суд дійшов висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч. 3 ст. 14 КАС України). Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно із якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно із статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У спірних правовідносинах судове рішення про поновлення позивача на роботі, яке в цій частині підлягало до негайного виконання, ухвалене Дніпропетровським окружним адміністративним судом 23.04.2024 у справі №160/914/24, однак наказ про поновлення позивача на посаді винесено 26.06.2024.

Таким чином, період затримки виконання рішення суду від 23.04.2024 у справі №160/914/24 з урахуванням стягнення середнього заробітку становить з 24.04.2024 по 26.04.2024 включно (до дати винесення наказу про поновлення на посаді).

Обчислення середнього заробітку здійснюється згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата позивача за 36 робочих днів становить 1704,55 грн (61363,63 грн : 36).

Отже, оскільки відбулася затримка виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі № 160/914/24, в якій було допущено до негайного виконання про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, то суд доходить висновку про наявність підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24.04.2024 по 25.06.2024 (45 робочих днів * 1704,55 грн) у сумі 76704,75 грн.

Згідно зі ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведена правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.77, 139, 241 - 246, 257 - 262, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про стягнення заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В. Липинського, 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 по справі № 160/914/24 з 24.04.2024 по 25.06.2024 включно в розмірі 76 704,75 грн.

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез