Справа № 607/26125/24
Суддя: Воробель Н. П.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2025 Справа №607/26125/24 Провадження №2-а/607/110/2025
м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Воробель Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Ходань С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024,

встановив:

02.12.2024 шляхом поштового відправлення позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, у якій просить: визнати причину пропуску процесуального строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024 поважною та поновити такий строк; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на Притулу Л.О. адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024, а справу про адміністративне правопорушення закрити; вирішити питання про розподіл судових витрат; судовий розгляд провести за участю позивача.

05.12.2024 вказана позовна заява зареєстрована через канцелярію суду.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що: 24.10.2024 у м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області поліцейський відділу поліції №1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Ковальчук Роман Іванович (далі поліцейський або поліцейський Ковальчук Р.I.) виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3332942 (далі Постанова).

Цим рішенням поліцейський притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу.

Згідно Постанови 24.10.2024 о 13:39 по вул. Тернопільській в м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області позивач як водій автомобіля Honda Accord, р.н. НОМЕР_1 , «під час зупинки працівників поліції не ввімкнув аварійно світлову сигналізацію», чим порушив пункт 9.9.б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР).

Позивач не погоджується з таким рішенням, тому Постанова оскаржується повністю.

1. Розрахунок строку оскарження індивідуального акта та підстави для його поновлення.

Оскаржувана постанови винесена 24.10.2024, значить визначений частиною першою статті 289 КУпАП строк на її оскарження з врахуванням вихідних днів закінчився 04.11.2024.

У той же час копія Постанови після її винесення позивачу не вручена, що має відображатись у відповідній графі.

Копію Постанови рекомендованим листом позивач також не отримав, тому 20.11.2024 звернувся до відділу поліції №1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області з письмовим клопотанням про її отримання.

Про отримання адресатом такого клопотання саме 20.11.2024 свідчить рукописний текст та підпис у правому нижньому куті першого аркуша. Копія клопотання додається до позову.

26.11.2024 позивач отримав копію Постанови, що підтверджується супровідним листом (відповіддю) за підписом т.в.о. начальника відділу поліції №1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №35073-2024 від 26.11.2024 (89407), копія якого додається до позову.

З огляду на це, позивач вважає, що цілком допустимо проводити розрахунок десятиденного строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення саме з дня отримання її копії або з дня реєстрації відповіді (супровідного листа) на його клопотання, тобто з 26.11.2024.

Той факт, що оскаржувана постанова суб`єкта владних повноважень не вручена позивачу в день її винесення і не направлена поштою, дає право на поновлення пропущеного строку на її оскарження. При цьому такий строк розраховується ним з дня реєстрації структурним підрозділом Відповідача відповіді на його клопотання, до якого додається копія Постанови, тобто з 26.11.2024.

Тому розрахунок десятиденного строку, встановленого частиною першою статті 289 КУпАП, розпочався для нього 27.11.2024 і закінчується 06.12.2024.

Позивач вважає, що наведені обставини дають йому право просити суд поновити пропущений з поважних причин строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

2. Протиправність постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обставинами, установленими під час розгляду справи, згідно Постанови є: «... під час зупинки працівників поліції не ввімкнув аварійно світлову сигналізацію».

Наведене поліцейський Ковальчук Р.І. кваліфікує як порушення підпункту «б» пункту 9.9. ПДР, який визначає, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Диспозицією частини другої статті 122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише за те, яке допущено при початку руху чи зміні його напрямку.

У Постанові поліцейський зазначає, що позивач як водій не увімкнув «аварійно світлову сигналізацію» після зупинки керованого ним автомобіля, що виключає його відповідальність саме за частиною другою статті 122 КУпАП.

10.12.2024 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позовну заяву залишено без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви.

18.12.2024 через канцелярію суду зареєстровано заяву позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Матвіяс А.Б., у якій: на усунення недоліків позовної заяви у спосіб, визначений судом, у порядку частини сьомої статті 161 КАС України, надав клопотання про витребування індивідуального акту.

20.12.2024 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано в Головного управління Національної поліції в Тернопільській області копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024.

25.12.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача Поважною Г.В. подано відзив, зі змісту якого вбачається, що відповідач з позовом не погоджується з таким підстав.

Стосовно пропуску терміну на звернення до суду.

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 26.11.2024, після свого письмового звернення, він отримав копію оскаржуваної постанови, що підтверджується супровідним листом за підписом т.в.о. начальника відділу поліції № 1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області за № 35073- 2024 від 26.11.2024. Проте представник відповідача звертає увагу суду на той факт, що в тому ж таки супровідному листі зазначено, що копія постанови була скерована на адресу Притули Л.О. поштою за вих. № 20163-2024 від 30.10.2024 та вих. № 28990-2024 від 14.11.2024, що підтверджується супровідним листом, доданим до відзиву.

Отже, з врахуванням наявності супровідного листа від 30.10.2024, представник відповідача стверджує, що термін на оскарження спірної постанови розпочався 04.11.2024.

Представник відповідача не погоджується із твердженням позивача про те, що йому не було відомо про винесення відносно нього постанови серії ЕНА № 3332942 від 24.10.2024, так як до відзиву додається також відео, де зафіксовано: розгляд справи відносно правопорушення, вчиненого позивачем, відмова ОСОБА_1 виконувати законні вимоги працівників поліції на місці зупинки, а саме пред`являти свої документи, ознайомлюватись з постановою, складеною відносно нього, і як він відмовляється отримувати її копію на руки.

Враховуючи вищенаведене, стверджує, що позивачем пропущено термін на оскарження постанови про адміністративне правопорушення та не наведено поважних причин такого пропуску.

Відповідно до об`єктивних обставин справи, 26.10.2024 за адресою: м. Ланівці, вул. Тернопільська, 8 Кременецького району Тернопільської області, позивач, керуючи транспортним засобом марки «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_2 , після зупинки працівниками поліції, не увімкнув аварійно-світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9.б ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Під час здійснення патрулювання поліцейськими ВП № 1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», було зупинено даний транспортний засіб, для з`ясування можливої причетності водія до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП.

Факт вчинення правопорушення підтверджується відео з реєстратора службового авто, а також з нагрудної камери працівників поліції, де зафіксовано, як позивач не є пристебнутим ременем безпеки, не надає документи, які встановлюють його особу та на транспортний засіб, для ознайомлення, не вмикає аварійну світлову сигналізацію (відеофайли додаються до відзиву).

Після встановлення особи позивача, було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, заслухано усні пояснення по факту вчиненого правопорушення, повідомлено, яка справа розглядається, та що він буде притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Після дослідження обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, заслухавши та врахувавши його усні пояснення, інспектором ВП № 1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом поліції Ковальчуком Р.І. було винесено на позивача постанову серії ЕНА № 3332942 від 24.10.2024 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Звертає увагу, що інформація про використання бодікамери наявна в оскаржуваній постанові та відображена в п. 7 постанови, як матеріали, що до неї додаються, а тому відеозапис з бодікамери є належним та допустимим доказом у справі.

Поліцейські, які здійснюють патрулювання, мають на своєму форменому одязі бодікамери, які не є прихованими і з них ведеться запис як їх дій, так і дій осіб, яких вони зупиняють. Отримані в ході роботи і патрулювання відеозаписи не є частиною постанови про вчинення правопорушення і використовуються не патрульними, а представниками ГУНП в Тернопільській області лише в якості доказу, у разі оскарження винесених постанов в судовому порядку. Положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Поліцейським як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення ПДР, маючи відповідні повноваження, зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Підстав для умисного спотворення обставин події у працівників поліції не було.

Звертає увагу суду, що не зазначення технічного приладу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація правопорушення, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Також позивач не висловлював скарг на постанову, хоча міг це зробити відповідно до ст. 293 КУпАП, отже скарг на винесення постанови не було.

Вважає, що адміністративна постанова є обґрунтованою та законною.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно допустив порушення ПДР, тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, тому позов до задоволення не підлягає.

Представник відповідача також повідомляє суду, що копія долучена позивачем до позову відповідає дійсності.

На підставі наведеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 через пропуск ним строку на оскарження та його безпідставність; у зв`язку із зайнятістю по службі, просить розгляд справи проводити за відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

Представник позивача Матвіяс А.Б. у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак 13.02.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання про проведення розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області без його участі, врахувавши письмові пояснення, які додаються.

З пояснень адвоката Матвіяса А.Б., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , щодо відзиву на позовну заяву (у порядку п. 3 ч. 3 ст. 44 КАС України), вбачається таке.

1. Щодо поважності причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом.

У відзиві Відповідач не заперечує, що копію оскаржуваної постанови Позивач отримав 26.11.2024 разом з супровідним листом (відповіддю) за підписом т.в.о. начальника відділу поліції №1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №35073-2024 від 26.11.2024 (89407).

Однак Відповідач зазначає, що оскаржувана постанова раніше скерована Позивачу поштою супровідними листами №20163-2024 від 30.10.2024 та №28990-2024 від 14.11.2024. Копія (хоч і поганої якості) першого супровідного листа додана до відзиву.

Незважаючи на це, Відповідач не надав доказів того, що Позивачу дійсно направлялись хоч якісь поштові відправлення (для прикладу таким доказом міг би стати опис вкладеного у цінний лист, поштова накладна тощо). Сам супровідний лист не може слугувати доказом направлення копії оскаржуваної постанови поштою.

Тому твердження у відзиві про початок перебігу строку на оскарження постанови серії ЕНА №3332942 з 04.11.2024 не підтверджено жодними належними доказами.

Також Відповідач стверджує, що Позивач знав про притягнення його до адміністративної відповідальності, що підтверджується доданими до відзиву копіями відеозаписів, якими зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення.

З таким твердженням Відповідача не можна повністю погодитись, оскільки 24.10.2024 під час розгляду справи адміністративне правопорушення, Позивача не проінформували про всі суттєві обставини (час, місце вчинення адміністративного правопорушення, серію та номер постанови тощо), які б давали підстави оцінити законність дій суб`єкта владних повноважень та обґрунтувати позов.

До відзиву Відповідач додав п`ять файлів, у яких збережені відеозаписи подій 24.10.2024. Ці докази підтверджують, що 24.10.2024 Позивач відмовився від одержання копії постанови серії ЕНА №3332942, тим самим висловив свою незгоду з нею. Законом така поведінка Позивача не заборонена. На це поліцейський заявив про направлення копії постанови у майбутньому рекомендованим листом. Також цими відеозаписами підтверджено, що поліцейський жодним чином не довів до відома Позивача змісту оскаржуваної постанови (для прикладу шляхом її зачитування), не вказав її реквізити, не зазначив основних ознак адміністративного правопорушення (час, місце спосіб і т.д.).

За таких обставин Позивач мав законні очікування на отримання копії оскаржуваної постанови поштою, а оскільки її так і не отримав, то у розумний строк звернувся з письмовим запитом, що описано в позовній заяві та підтверджено належними доказами.

Тому цілком обґрунтовано є проведення розрахунку десятиденного строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення саме з дня отримання її копії або з дня реєстрації відповіді (супровідного листа), що підтверджено доказами, тобто з 26.11.2024.

2. Щодо відсутності в діяннях Позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

На думку представника позивача, Відповідачем взагалі не доведено факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В оскаржуваній постанові вказано, що Позивач як водій не увімкнув аварійно світлову сигналізацію під час зупинки керованого автомобіля поліцейськими. Про те, що у вину Позивачу ставиться не увімкнення такої сигналізації саме після зупинки автомобіля, неодноразово зазначають поліцейські, що зафіксовано відеозаписами, збереженими у файлах з назвами «відео 1», «відео 2» та «відео 3».

Таке діяння поліцейський вважає порушенням підпункту «б» пункту 9.9. ПДР, який визначає, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Однак порушення цього підпункту та пункту ПДР не становить складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише за те, яке допущено при початку руху чи зміні його напрямку.

Тому у діяннях Позивача, який хоч і міг порушити підпункт «б» пункту 9.9. ПДР, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений саме частиною другою статті 122 КУпАП.

З цього приводу у відзиві взагалі нічого не згадується.

У той же час Відповідач вказує, що причиною зупинки автомобіля стала необхідність з`ясування можливої причетності Позивача до адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП.

Причина зупинки автомобіля Позивача не відіграє суттєвого значення для правильного вирішення адміністративної справи. Однак намагання Відповідача викривити навіть такий незначний факт, свідчить про бажання за будь-яку ціну домогтись притягнення Позивача до відповідальності за правопорушення, яке він не вчиняв.

Відеозаписом, який збережений у файл з назвою «відео 1», зафіксовано, що поліцейський вказує причиною зупинки несправність лампи заднього лівого стоп-сигналу (15 секунда відеозапису, реальний час 13:42:15). Надалі відеозаписом, збереженим у файлі з назвою «відео 2», зафіксовано як поліцейський вказує, що за те, що у автомобілі Позивача не горів задній стоп-сигнал, йому роблять усне зауваження (32 секунда відеозапису, реальний час 13:57:31).

Таким чином, причина зупинки автомобіля Позивача, озвучена поліцейським на місці такої зупинки і зафіксована відеозаписами, кардинально відрізняється від тої, яка вказана у відзиві.

3. Щодо невиконання Відповідачем ухвали суду.

20.12.2024 при відкритті провадження у цій адміністративній справі суд задовольнив клопотання Позивача та витребував у Відповідача копію оскаржуваної постанови серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024.

До відзиву копія такої постанови не додана. Згідно відомостей, які відображаються у підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, копію такої постанови Відповідач у інший спосіб суду також не направляв.

На думку представника позивача, це не має суттєвого значення для вирішення адміністративної справи, оскільки копія оскаржуваної постанови додана до позовної заяви, за виключенням кінцевих граф, у яких відображаються відомості про вручення чи направлення її копії.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, що відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник відповідача ГУНП в Тернопільській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Указане згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає за необхідне зазначити таке:

судом встановлено, що 24.10.2024 поліцейським ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Ковальчуком Р.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3332942, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 24.10.2024 о 13:39 в м. Ланівці по вул. Тернопільська, 8, водій ОСОБА_1 під час зупинки працівників поліцій не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9.б ПДР.

Щодо вимоги позивача про поновлення строку на оскарження постанови, суд керується таким:

за змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз норм статті 289 КУпАП і частини другої статті 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Аналогічна правова норма закріплена також у частині другій статті 286 КАС України, відповідно до якої позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, суд повинен з`ясувати дату отримання цієї постанови.

Встановлено, що копія оскаржуваної постанови, долучена до позовної заяви, закінчується на пункті 9, що позбавляє суд встановити факт вручення або невручення такої позивачу у день її винесення, тобто 24.10.2024.

18.12.2024 представником позивача, в порядку частини сьомої статті 161 КАС України, надано суду клопотання про витребування індивідуального акту оскаржуваної постанови, яке суд ухвалою від 20.12.2024 задовольнив та витребував у відповідача копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024.

У відзиві, який надійшов до суду 25.12.2024, представником відповідача повідомлено суд, що копія, долучена позивачем до позову, відповідає дійсності.

Із долучених до відзиву відеоматеріалів із автореєстратора патрульного автомобіля та нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії оскаржуваної постанови, про що також зазначив представник відповідача у відзиві, як на одну з підстав порушення терміну на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Відтак із встановлених судом обставин вбачається, що позивач оскаржувану постанову в день її прийняття фактично не отримував. Протилежного суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2024 позивач звернувся із клопотанням до відділення поліції №2 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, у якому просив, серед іншого, видати йому копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності від 24.10.2024.

Зі змісту супровідного листа відділення поліції №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області №35073-2024 від 26.11.2024 (89407) видно, що на клопотання позивача від 20.11.2024 надано для ознайомлення, серед іншого, копію постанови про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 26.11.2024 він отримав копію оскаржуваної постанови, що представник відповідача у відзиві не заперечив.

Відтак у десятиденний строк, з дня вручення такої постанови позивачу, а саме 02.12.2024 він звернувся до суду з позовом про скасування оскаржуваної постанови.

Твердження представника відповідача про те, що у супровідному листі №35073-2024 від 26.11.2024 зазначено, що копія постанови була скерована на адресу ОСОБА_1 поштою за вих. № 20163-2024 від 30.10.2024, що підтверджується супровідним листом, доданим до відзиву, а тому термін на оскарження спірної постанови розпочався 04.11.2024, суд оцінює критично, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано суду, ні доказів надсилання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови, ні доказів вручення йому такої копії. Сам по собі супровідний лист не може слугувати доказом направлення копії оскаржуваної постанови на адресу позивача.

Таким чином, причина пропуску позивачем встановленого законом процесуального строку є поважною, а тому суд доходить до переконання, що ОСОБА_1 слід поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024.

Щодо позовних вимог по суті, суд вважає їх підставними та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке:

згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

З оглянутих у судовому засіданні відеоматеріалів з відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудної камери працівника поліції встановлено таке: 24.10.2024 о 13:39 зафіксовано рух транспортного засобу Honda Accord, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який був зупинений поліцейськими. Працівником поліції озвучено причину зупинки транспортного засобу, а саме несправність лампи лівого стоп-сигналу. Водночас з даних відеоматеріалів, до того, як поліцейський запитав ОСОБА_1 , чому він під час зупинки працівниками поліції не вмикає аварійну світлову сигналізацію, не вбачається увімкнення такої. Надалі, поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що він буде притягнутий до адміністративної відповідальності. Також під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Крім цього, ОСОБА_1 відмовився від отримання копії постанови, складеної щодо нього за ч. 2 ст. 122 КУпАП, на що йому поліцейським було роз`яснено про надіслання такої рекомендованим повідомленням.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 9.9.б ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до п. 9.1.ґ ПДР увімкнення аварійної сигналізації відноситься до попереджувальних сигналів.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена, серед іншого, за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відтак аналіз диспозиції ч. 2 ст. 122 КУпАП дає підстави дійти висновку, що цією нормою встановлена відповідальність не за будь-які порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише за ті, які вчинені при початку руху чи зміні його напрямку.

Натомість зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку. Порушення вимог п. 9.9.б ПДР не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки в цьому випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Водночас суд звертає увагу на те, що приписами ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст. ст. 121-128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст. ст. 139 і 140 цього Кодексу, які тягнуть за собою попередження.

За таких підстав суд вважає, що невиконання водієм вимоги п. 9.9.б ПДР призводить до притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП, а не за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що мало місце під час винесення стосовно позивача оскаржуваної постанови.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, порушення позивачем вимог п. 9.9.б ПДР, а саме не увімкнення аварійної світлової сигналізації під час зупинки працівників поліції, свідчить про відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 122 КУпАП, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за цією статтею.

Указане дає суду підстави дійти висновку про неправильну кваліфікацію працівниками поліції дій позивача під час винесення оскаржуваної постанови.

З огляду на наведене, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що з урахуванням положень вказаної вище норми, рішення суб`єкта владних повноважень не потребує окремого визнання його протиправним, оскільки така протиправність підтверджується шляхом скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Указане дає підстави дійти висновку, що у порушення ч. 2 ст. 2 КАС України під час винесення оскаржуваної постанови суб`єктом владних повноважень таке рішення прийняте не на підставі та не у спосіб, що визначені ст. 280, 283 КУпАП, а відтак постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА№3332942 від 24.10.2024 підлягає скасуванню, а справа провадженням закриттю.

За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов до переконання, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 грн підлягає стягненню на його користь з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 229, 242, 244-246, 257, 268, 271, 286 КАС України, суд

ухвалив:

строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024, поновити позивачу.

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (, вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024, задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3332942 від 24.10.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень, скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддяН. П. Воробель