Справа № 520/1998/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 р. Справа № 520/1998/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 (суддя: Шевченко О.В., м. Харків) по справі № 520/1998/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДСНС у Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС України в Харківській області від 16.08.2022 № 401 о/с про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС України в Харківській області від 16.08.2022 № 404 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту 6 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу;

- поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді з дня звільнення 17.08.2022;

- стягнути з ГУ ДСНС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з дати звільнення по день поновлення на роботі, з урахуванням раніше виплачених сум;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді та стягнення на користь позивача заробітної плати у межах одного місяця.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу із званням прапорщика служби цивільного захисту на посаді водія 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Харківській області. З 24.02.2022 с. Липці, де розташований підрозділ 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Харківській області, знаходилося на тимчасово окупованій території військами рф. До 05.05.2022 указаний підрозділ продовжував функціонувати в умовах ведення бойових дій на території с. Липці Харківського району Харківської області та виконував завдання за призначенням. Особовий склад, в тому числі позивач, продовжував нести службу, чергові караули заступали на чергування та за можливості виїжджали на ліквідацію пожеж та надзвичайних ситуацій. 05.05.2022 під примусом озброєних осіб у військовій формі (попередньо військовий контингент рф) особовий склад підрозділу покинув приміщення частини у повному обсязі.

Позивач вважає незаконним притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби на підставі підпункту 6 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, оскільки:

звільнення за систематичне невиконання умов контракту можливе після вчинення повторного дисциплінарного проступку після застосування до нього дисциплінарного стягнення, яке не втратило юридичної сили (позивач не допускав систематичних невиконань, не притягувався раніше до дисциплінарної відповідальності) (постанова Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 560/3025/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.09.2020 у справі № 9901/743/18);

позивач мав поважні причини невиходу на службу (продовжував нести службу скільки це було можливо, однак, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю був вимушений евакуюватися в безпечне місце) (критерії віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних наведені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 235/2284/17 та від 26.06.2019 у справі № 572/2944/16-ц).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2023, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2023 по справі № 520/1998/23, у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 10.05.2024 по справі №520/1998/23 касаційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року скасовано, справу №520/1998/23 направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 по справі № 520/1998/23 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (, адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка 8) про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 16.08.2022 №404 (по особовому складу) в частині виключення з кадрів ДСНС та усіх видів грошового забезпечення прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 ) водія 33 державного пожежно-рятувального поста 4 державного пожежно-рятувального загону, з 17 серпня 2022 року.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 16.08.2022 № 401 (по особовому складу) "Про накладення дисциплінарного стягнення".

Поновлено прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді водія 33 державного пожежно - рятувального поста 4 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, з 17.08.2022 року.

Стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.08.2022 по 20.08.2024 у розмірі 344825 (триста сорок чотири тисяч вісімсот двадцять п`ять) грн. 25 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 по справі № 520/1998/23, апеляційну скаргу задовольнити та застосувати в разі відмови по п. 2 апеляційної скарги ст. 235 КзПП та зменшити середній заробіток в межах до одного року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що діюча на момент виникнення спірних правовідносин редакція Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року №593, не містила в собі роз`яснень п.п. 6 п. 176 даного Положення щодо наявності попередніх дисциплінарних стягнень, які дозволяли застосувати даний пункт. Лише постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 № 468 було внесено відповідні зміни п. 177-1, який передбачав, що особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту згідно з підпунктом 6 пункту 176 цього Положення у разі застосування до них заходів дисциплінарного впливу до вчинення проступку, після якого керівником прийнято рішення про звільнення із служби. Тобто законодавцем тільки 09.05.2023 внесено відповідні зміни з роз`ясненням застосування п.п. 6 п. 176 Положення.

Також, зазначив, що 27.05.2022 постановою Кабінету Міністрів України № 965 внесено зміни до п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року №593, та додано нову підставу звільнення 10-3) у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту. Дана постанова почала діяти 01.09.2022, тобто після дати звільнення позивача зі служби цивільного захисту.

Зазначає, що ході службового розслідування проведено всі необхідні та достатні заходи для підтвердження всебічного з`ясування обставин вчинення позивачем порушення службової дисципліни.

За таких обставин, у відповідача були наявні правові підстави для звільнення позивача на підставі п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. №593.

Зазначає, що всупереч положенням ст. 235 Кодексу законів про працю України, враховуючи пасивну поведінку позивача щодо звернення до суду протягом 5 місяців з дати звільнення, а з дати не виходу на службу - 8 місяців, а також тривалий розгляд даної справи в судах всіх інстанції - більше 1 року 6 місяців, судом першої інстанції стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а не в межах одного року.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 за контрактом проходив службу цивільного захисту у званні прапорщика на посаді водія 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (повномасштабним вторгненням) Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022.

24.02.2022 с. Липці Харківської області, де розташовувався підрозділ, у якому проходив службу позивач, перебував на тимчасово окупованій території.

13.06.2022, відповідно до наказу 4 ДПРЗ, було призначено службове розслідування за фактом невиходу позивача на службу без поважних причин.

Враховуючи висновки проведеного службового розслідування, наказом ГУ ДСНС України в Харківській області від 16.08.2022 № 401 о/с позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби на підставі підпункту 6 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Наказом ГУ ДСНС України в Харківській області від 16.08.2022 № 404 о/с позивача звільнено зі служби з 17.08.2022 за підпунктом 6 пункту 176 указаного Положення (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту).

Позивач, вважаючи протиправними зазначені накази, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності спірних наказів. Вирішуючи питання стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, суд першої інстанції вважав, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з ГУ ДСНС України в Харківській області на користь позивача, складає 344825,25 грн. (735 календарних днів х 469,15 грн.).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 101 Кодексу цивільного захисту України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі КЦЗУ), служба цивільного захисту це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 101 КЦЗУ).

На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом (частина третя статті 101 КЦЗУ).

Пунктом 6 частини другої статті 106 КЦЗУ передбачено, що контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового чи начальницького складу.

Згідно зі статтями 1, 3, 6 розділу І «Загальні положення» Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, затвердженого Законом України від 05.03.2009 №1068-VІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Дисциплінарний статут), службова дисципліна це бездоганне та неухильне виконання особами рядового і начальницького складу службових обов`язків, установлених Кодексом цивільного захисту України, цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами та контрактом про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту.

Службова дисципліна в органах і підрозділах цивільного захисту зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу під час проходження служби, з-поміж іншого, виконувати вимоги Присяги, контракту, накази начальників, додержуватися цього Статуту та інших нормативно-правових актів.

Порушення службової дисципліни є дисциплінарним правопорушенням.

Порушення службової дисципліни протиправне, винне (умисне чи необережне), діяння або бездіяльність особи рядового чи начальницького складу, спрямоване на недодержання вимог Присяги, зокрема на невиконання або неналежне виконання службових обов`язків, перевищення прав, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, чи вчинення інших дій, що ганьблять або дискредитують особу як представника служби цивільного захисту (стаття 8 розділу І Дисциплінарного статуту).

Дисциплінарні стягнення накладаються на осіб рядового і начальницького складу за порушення ними службової дисципліни (стаття 57 розділу ІІІ «Дисциплінарні стягнення за порушення службової дисципліни» Дисциплінарного статуту).

Невихід на службу без поважних причин за приписами статті 58 Дисциплінарного статуту вважається фактом грубого порушення службової дисципліни та грубим дисциплінарним проступком.

Статтями 68, 75 цього ж розділу ІІІ Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) звільнення зі служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

На осіб рядового і начальницького складу, які порушили службову дисципліну, можуть бути накладені лише визначені цим Статутом дисциплінарні стягнення, що відповідають ступеню вини особи.

Відповідно до статей 80, 83 цього ж розділу Дисциплінарного статуту, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту або через службову невідповідність є крайнім заходом дисциплінарного впливу і може застосовуватися у разі, якщо раніше вжиті заходи дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів або якщо вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо соціального захисту осіб рядового і начальницького складу та умов проходження служби цивільного захисту» від 08.07.2022 № 2379-ІХ (набрав чинності 27.07.2022) пункт 5 статті 68, статті 71 і 80 після слів «зі служби» доповнений новим видом дисциплінарної відповідальності «у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту».

Прийняттю начальником рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення за суттєвий грубий дисциплінарний проступок може передувати службове розслідування, яке призначається виданим наказом начальника з метою з`ясування всіх обставин, а також уточнення причин і умов, що призвели до вчинення дисциплінарного правопорушення, встановлення ступеня тяжкості правопорушення та розміру заподіяної шкоди.

Порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу» від 11.07.2013 № 593 (далі Положення № 593).

Згідно з пунктом 29 Положення № 593, особи рядового і начальницького складу можуть бути заохочені або притягнуті до дисциплінарної відповідальності у порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом служби цивільного захисту.

Відповідно до підпункту 6 пункту 176 Положення № 593, контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Пунктом 182 Положення № 593 передбачено, що контракт про проходження служби цивільного захисту може бути розірвано достроково з ініціативи ДСНС, яку представляє керівництво органу чи підрозділу цивільного захисту, і особу рядового чи начальницького складу може бути звільнено із служби цивільного захисту у випадках, передбачених підпунктами 6 пункту 176 цього Положення.

Верховний Суд у постанові від 04.04.2024 у справі № 520/2001/23 зазначив, що у спорах, які стосувалися законності звільнення зі служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового чи начальницького складу, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо юридичного змісту цього поняття.

Зокрема, у постанові від 23.11.2020 у справі № 814/1722/16 Верховний Суд зазначив, що систематичним невиконанням умов контракту є невиконання однією зі сторін одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались два чи більше разів протягом останнього року служби.

При цьому систематичним невиконанням умов контракту вважається саме таке, що вчинене особою рядового і начальницького складу, яка вже раніше допускала порушення покладених на неї умовами контракту обов`язків і притягувалася за це до дисциплінарної відповідальності, у разі, якщо раніше вжиті заходи дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів і така особа знову вчинила дисциплінарний проступок.

Згодом, у постанові від 10.06.2021 у справі №560/3025/20, касаційне провадження у якій відкрито на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування, зокрема, підпункту 6 пункту 176 Положення №593 у подібних правовідносинах, Верховний Суд виснував, що під терміном «систематичне невиконання умов контракту» слід розуміти вчинення дисциплінарного проступку особою рядового і начальницького складу після застосування дисциплінарного стягнення до такої особи, яке не втратило юридичної сили.

Верховний Суд у постанові від 09.08.2021 у справі №340/448/19 конкретизував, що для кваліфікації поведінки особи рядового чи начальницького складу як «систематичне невиконання умов контракту» достатньо вчинення нею двох дисциплінарних проступків протягом року служби за тієї умови, що попереднє стягнення має юридичну силу (постанова Верховного Суду).

Так, судовим розглядом встановлено, що наказом ГУ ДСНС України в Харківській області від 16.08.2022 № 401 о/с позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби на підставі підпункту 6 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Наказом ГУ ДСНС України в Харківській області від 16.08.2022 №404 о/с позивача звільнено зі служби з 17.08.2022 за підпунктом 6 пункту 176 указаного Положення №593 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту).

Позивач, обґрунтовуючи свої доводи щодо незаконності оспорюваних наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за вказаною підставою, стверджував, що не притягувався раніше до дисциплінарної відповідальності та не допускав систематичних невиконань умов контракту, а його невихід на службу пов`язаний із поважними причинами (окупація с. Липці військами рф).

Колегія суддів звертає увагу, що, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій та направляючи дану адміністративну справу №520/1998/23 на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду, в постанові від 10.05.2024 по справі №520/1998/23, Верховний Суд зазначив наступне: "суди обох попередніх інстанцій не з`ясовували тієї обставини, чи мав позивач на час його звільнення за підпунктом 6 пункту 176 Положення №593 непогашене дисциплінарне стягнення, що має визначальне значення при кваліфікації поведінки особи рядового чи начальницького складу як «систематичне невиконання умов контракту» та оцінці законності звільнення за цією підставою (пункт 50 постанови).

Судами обох попередніх інстанцій не надано оцінки його доводам щодо відсутності в його діях систематичності та застосування підпункту 6 пункту 176 Положення № 593 без урахування висновку щодо застосування цієї правової норми у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 560/3025/20 (пункт 52 постанови)".

Зважаючи на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 10.05.2024 по цій справі, ухвалою суду першої інстанції витребувано у відповідача: 1) довідку щодо середнього заробітку ОСОБА_1 за останні 2 місяці перед звільненням відповідно до постанови КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати"; 2) інформацію та її документальне підтвердження щодо наявності або відсутності у ОСОБА_1 непогашеного дисциплінарного стягнення на час його звільнення (на виконання п.50 постанови Верховного Суду від 10.05.2024 по даній справі).

На виконання вказаної ухвали суду представником відповідача надано витребувані документи.

З наданих документів судом встановлено, що в картці обліку стягнень і заохочень щодо ОСОБА_1 відсутні будь-які записи щодо накладення Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на позивача дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивач на час його звільнення за підпунктом 6 пункту 176 Положення №593 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту) не мав непогашеного дисциплінарного стягнення (картка обліку стягнень і заохочень ОСОБА_1 ), що має визначальне значення при кваліфікації поведінки особи рядового чи начальницького складу як «систематичне невиконання умов контракту», ГУ ДСНС України в Харківській області протиправно притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині шляхом визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 16.08.2022 №404 (по особовому складу) про виключення з кадрів ДСНС та усіх видів грошового забезпечення прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 ) водія 33 державного пожежно-рятувального поста 4 державного пожежно-рятувального загону, з 17 серпня 2022 року, та наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 16.08.2022 № 401 (по особовому складу) "Про накладення дисциплінарного стягнення" (а.с. 53 - 55).

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч.1 ст. 235 та ст. 240 КЗпП України, а, відтак, встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Відтак, оскільки звільнення працівника відбулося без законної підстави, колегія суддів приходить до висновку про поновлення позивача на раніше займаній посаді.

Щодо доводів апелянта про невірно визначений судом період вимушеного прогулу та, як наслідок розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Норми закону не пов`язують право позивача на середній заробіток за час вимушеного прогулу із його діями або бездіяльністю до звернення до суду, а пов`язують це право виключно із періодом розгляду заяви відповідним органом, зокрема судом.

Отже, посилання апелянта на зволікання позивача при зверненні до суду за захистом своїх прав не є підставою для зменшення періоду вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що справа перебувала на розгляді у суді першої інстанції з 06.02.2023 до 26.04.2023, в провадженні апеляційного суду з 23.05.2023 до 14.08.2023, та з 14.09.2023 до 10.05.2024 в суді касаційної інстанції Верховному Суду.

За наслідками касаційного перегляду справи рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року скасовано, справу №520/1998/23 направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

20.08.2024 Харківським окружним адміністративним судом ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вину позивача у тривалому розгляді справи.

Отже, враховуючи наявні в справі докази колегія суддів приходить до висновку, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року не з вини працівника, судом таких обставин не встановлено, а тому виплаті підлягає середній заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" (із змінами і доповненнями), порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. "з" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з п.4 Порядку 100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 5 цього Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 цього ж Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24.12.1999 № 13 роз`яснено, що судам належить мати на увазі, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тобто, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Як свідчать матеріали справи, наказом ГУ ДСНС України в Харківській області від 16.08.2022 № 401 о/с позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби на підставі підпункту 6 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Наказом ГУ ДСНС України в Харківській області від 16.08.2022 № 404 о/с позивача звільнено зі служби з 17.08.2022 за підпунктом 6 пункту 176 указаного Положення (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту).

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби та прийняття судом рішення про поновлення на посаді (з 17.08.2022 по 20.08.2024), кількість днів вимушеного прогулу складає 2 роки 0 місяців 4 дні (735 календарних днів).

Згідно з довідкою №409 від 03.06.2024, виданою ГУ ДСНС України в Харківській області, розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 , отриманого за березень квітень 2022 року складав 28149,10 грн. (по 14074,55 грн. щомісяця). Середньоденне грошове забезпечення становить 469,15 грн..

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з ГУ ДСНС України в Харківській області на користь позивача складає 344825,25 грн. (735 календарних днів х 469,15 грн.).

Відповідно до п.2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Зважаючи на поновлення позивача на посаді та стягнення з ГУ ДСНС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів приходить до висновку про необхідність звернення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді водія 33 державного пожежно-рятувального поста 4 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області і та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 по справі № 520/1998/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова