Справа № 520/26753/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 р. Справа № 520/26753/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/26753/24

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба, у якому просив:

- зобов`язати Харківський національний університет повітряних сил іменні Івана Кожедуба (ідентифікаційний код 24980799), видати наказ на звільнення позивача з військової служби відповідно до п. п. «б» ч. 4 статті 26 Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу" (Вiдомостi Верховної Ради України, 2006 р., №38, ст. 324) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - за станом здоров`я з наявністю інвалідності 3 групи.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»

Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба розглянути за встановленою процедурою рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та прийняти відповідне рішення про звільнення з військової служби або відмову в задоволенні рапорту.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права через те, що судом допущено неповне з`ясування обставин, які мають значення у справі. Просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог, в іншій частині залишити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що питання щодо наявності підстав звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю інвалідності Університетом розглядалось, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , на підставі його рапортів, було направлено на проходження військово-лікарської комісії та медико-соціальної експертної комісії (документи знаходяться в матеріалах справи). Але, до теперішнього часу висновки медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 до Університету не надав і будь-яка інформація з цього приводу в Університеті відсутня. Зазначає, що долучений до позовної заяви рапорт не може буди доказом у даній справі у зв`язку з відсутністю підпису, дати, та штампу реєстрації.

Позивач правом на подання відзиву не скористався, що відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходить службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

З наданої позивачем довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №320724, ОСОБА_1 з 23.12.2021 встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням. Інвалідність встановлена строком до 01.01.2023, дата чергового переогляду 23.12.2022.

24.05.2024 позивач подав рапорт на звільнення відповідно до пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я з наявністю 3 групи інвалідності.

До позовної заяви додано копію рапорту, до якого додано копії паспорта, коду, довідки МСЕК №320724, пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .

Відповідно до листа Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 11.06.2024 за №176/176/24/63/1073/пс, наданого у відповідь на адвокатський запит представника позивача, ОСОБА_1 08.06.2024 направлений до Військово-медичного клінічного центру м. Харкова в/ч НОМЕР_2 для проходження військово-лікарської комісії на предмет визначення придатності до військової служби. За наявності підстав солдат ОСОБА_1 буде звільнений з військової служби встановленим порядком.

Відповідно до довідки Гарнізонної військово-лікарської комісії від 14.06.2024 №5018 за результатом медичного огляду ОСОБА_1 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Згідно Направлення Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба вих. №176/176/102/1055/256 від 20.06.2024 позивача направлено на медико-соціальну експертну комісію.

Висновок за результатом проходження позивачем медико-соціальної експертної комісії до суду не надано.

Вважаючи протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо не звільнення за рапортом ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку та просив суд зобов`язати відповідача звільнити його за станом здоров`я на підставі п.п. «б» ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов виходив з того, що рапорт позивача про звільнення з військової служби не розглянуто відповідачем у встановленому порядку з прийняттям рішення про звільнення з військової служби (наказ по особовому складу) або рішення про відмову в задоволенні рапорту (відповідь на рапорт), враховуючи зазначене та обираючи ефективний спосіб захисту суд першої інстанції зобов`язав відповідача розглянути за встановленою процедурою рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та прийняти відповідне рішення про звільнення з військової служби або відмову в задоволенні рапорту.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині задоволених позовних вимог.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

У подальшому, Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частинами третьою і четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно п.225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року № 170, уточняються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Пункт 12.11 розділу XII Інструкції № 170 визначає, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

За результатами розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року № 124 затверджено Інструкцію з діловодства у Збройних Силах України, яка встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням (далі Інструкція № 124).

Підпункт 3.11.6 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2017р. №124, встановлює загальний 30 денний строк для виконання документів, в яких не зазначено строк виконання. Перебіг 30 денного строку розпочинається з моменту реєстрації документа у військовій частині, до якої він надійшов.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

24.05.2024 позивач подав рапорт на звільнення відповідно до пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я з наявністю 3 групи інвалідності. До рапорту долучено копію паспорту та коду, копію довідки МСЕК № 320724 з зазначення групи інвалідності, пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 .

До матеріалів справи надано лист від 11.06.2024 за №176/176/24/63/1073/пс, яким Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба надає відповідь на адвокатський запит представника позивача щодо звільнення ОСОБА_1 за п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII.

У вищевказаному листі відповідач повідомляє, що за наявності підстав солдат ОСОБА_1 буде звільнений з військової служби встановленим порядком.

Разом з тим, доказів прийняття рішення по суті вказаного рапорту матеріали справи не містять, також, відповідачем не зазначалось, що рапорт, поданий ОСОБА_1 24.05.2024 було розглянуто.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином, оскільки, за наслідками розгляду поданого позивачем рапорту про звільнення відповідачем, відповідно до вимог законодавства не прийнято належним чином оформленого наказу про звільнення позивача з військової служби або відмову у його звільненні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 на підставі його рапортів, було направлено на проходження військово-лікарської комісії та медико-соціальної експертної комісії колегія суддів звертає увагу, що, вчинення таких дій не звільняє відповідача від прийняття рішення за наслідком розгляду рапорту про звільнення його з військової служби або надання мотивованої відмови в такому звільненні.

Посилання на відсутність у долученому до позовної заяви ОСОБА_1 рапорті підпису, дати, штампу реєстрації колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не заперечується факт отримання рапорту ОСОБА_1 від 24.05.2024, отже відповідно до підпункту 3.11.6 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України розпочався строк для його виконання. А отже і виник обов`язок відповідача, який полягає у прийнятті рішення за наслідком розгляду рапорту про звільнення його з військової служби або надання мотивованої відмови в такому звільненні. Такий обов`язок відповідачем виконано не було.

Отже, на підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 по справі № 520/26753/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий