Справа № 460/10762/24
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2025 року м. Рівне №460/10762/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної податкової служби України
про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України, надану ОСОБА_1 , що викладена у листі № 1602/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК від 26.03.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у лютому 2024 року він звернувся до ГУ ДПС у Рівненській області за отриманням індивідуальної податкової консультації з питань, пов`язаних з його податковим статусом як адвоката та оподаткуванням діяльності. Відповідач надав йому індивідуальну податкову консультацію №1602/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК від 26.03.2024 року, з якою позивач не погоджується. Позивач стверджує, що перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування та як фізична особа, яка проводить незалежну професійну діяльність (адвокат), він має вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як фізична особа-підприємець 3 групи єдиного податку за видом діяльності у сфері права. З цих підстав просить суд визнати спірну індивідуальну податкову консультацію протиправною та скасувати її.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує. Зазначає, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин. Отже податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана;3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування. Зауважили, що позиція ДПС, яка викладена індивідуальній податковій консультації від 26.03.2024 № 1602/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК є незмінною. Таким чином, ДПС зауважує, що індивідуальна податкова консультація від 26.03.2024 № 1602/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК відповідає вимогам ст. 52 ПКУ, є обґрунтована, правомірна та не несе за собою скасування чи поновлення виконавчих документів прийнятих контролюючим органом до відповідного платника. При цьому, не виправдання прийнятою ДПС індивідуальною податковою консультацією сподівань та очікувань позивача з приводу порушених питань не є підставою для визнання такої консультації протиправною. Оскаржувана індивідуальна податкова консультація надана відповідно до сформульованих питань, а тому контролюючий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, визначені нормами чинного законодавства. Відтак, надана позивачу індивідуальна податкова консультація відповідає усім формальним вимогам, що встановлені статтею 52 Податкового кодексу України (далі - ПКУ). Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій на спростування відзиву відповідача наводить тотожні за змістом позову доводи та аргументи.

Ухвалою суду від 19.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 11.11.2024 поновлено Державній податковій службі Україні процесуальний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд враховує таке.

31.01.2019 року на підставі рішення Ради адвокатів Рівненської області №10 від 31.01.2019 року ОСОБА_1 , видано Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія РН-№ 1569 від 31.01.2019 року.

04.02.2019 року було створено та зареєстровано Адвокатське об`єднання «ЮРИДИЧНА ОСНОВА», співзасновником та учасником якого став ОСОБА_1 .

З 04.01.2024 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 05.01.2024 року перебуває на податковому обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у Рівненській області, Володимирецька ДПІ (Володимирецький р-н.), та з 04.01.2024 року є платником єдиного податку 3 групи за ставкою 5 відсотків до доходу, основним кодом згідно з КВЕД- 2010: 69.10 - Діяльність у сфері права, без найманих працівників, що підтверджується Випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 58 від 05.01.2024р., Витягом № 23 з реєстру платників Єдиного податку та відомостями облікових даних платника податку з Електронного кабінету платника податків.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України Серії ВК 002245 від 09.01.2024 року щодо позивача до реєстру включено відомості про форму здійснення адвокатської діяльності - індивідуально.

10.01.2024 року через електронний кабінет платника податків позивачем було подано до контролюючого органу за місцем його проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою «Зміни» та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, Витяг з Єдиного реєстру адвокатів України Серії ВК 002245 від 09.01.2024р.

16.01.2024 року в електронний кабінет платника податків позивача надійшла довідка від 16.01.2024 року №001 Форми №34-ОПП про те, що ОСОБА_1 як платник податків перебуває на обліку за податковим номером в Головному управління ДПС у Рівненській області, Володимирецька державна податкова інспекція Володимирецький р-н) (код ДПІ-1702) як Фізична особа підприємець, адвокат ОСОБА_1 .

У лютому 2024 року позивач направив до Державної податкової служби України звернення на отримання індивідуальної податкової консультації з наступних питань:

1. У випадку реєстрації Фізичною особою-підприємцем з ознакою провадження незалежної професійної діяльності адвокат та провадячи одночасно діяльність за основним видом діяльності КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права, яким чином мені проводити податковий облік та які податки та збори сплачувати з доходів від надання правової допомоги, включаючи здійснення адвокатської діяльності?

2. Чи потрібно Фізичній особі-підприємцю з ознакою провадження незалежної професійної діяльності - адвокат та яка провадить одночасно діяльність за основним видом діяльності КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права, вести податковий облік, сплачувати податки, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) та подавати звітність, окремо як ФОП та окремо як адвокату?

3. Чи може адвокат, будучи зареєстрованим, як Фізичною особою-підприємцем з ознакою провадження незалежної професійної діяльності - адвокат, бути на єдиному податку та сплачувати останній за результатами своєї діяльності?

ДПС України надала позивачу індивідуальну податкову консультацію №1602/ ІПК/99-00-24-03-03 ІПК від 26.03.2024 року, у якій роз`яснено, що фізична особа, яка здійснює незалежну адвокатську діяльність, не може бути підприємцем у межах такої адвокатської діяльності. Адвокатська діяльність не є підприємницькою і не може здійснюватися фізичною особою підприємцем.

При цьому фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність та одночасно провадить незалежну професійну діяльність, веде окремий облік доходів/витрат, отриманих/понесених від провадження незалежної професійної діяльності і підприємницької діяльності, та здійснює окремо розрахунки з бюджетом та подавати до контролюючих органів різні види податкових декларацій та звітів. Зокрема вказано, що за результатами звітного року такий платник податку, подає дві податкові декларації:

декларацію про майновий стан і доходи, затверджену Наказом № 859, з додатком Ф2, для відображення доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності (подає до 1 травня року, що настає за звітним, та сплачує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір до 1 серпня року, що настає за звітним);

декларацію платника єдиного податку за формою, затверджену Наказом № 578, для відображення доходів, отриманих від підприємницької діяльності (третя група подає протягом 40 календарних днів, що настають за останнім днем звітного (податкового) кварталу, та сплачує єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання декларації).

При цьому облік доходів та витрат, отриманих від незалежної професійної діяльності, ведеться за типовою формою, а облік доходів від підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, ведеться у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Вважаючи, що вищевказана податкова консультація суперечить нормам податкового законодавства та Конституції України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваної податкової консультації, суд виходить із такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктами 14.1.172, 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкова консультація - це індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом; індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Відповідно до пунктів 52.1 - 52.3 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Пунктами 53.1, 53.3 статті 53 ПК України передбачено, що не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована. Платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Зміст наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Отже, податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому, платнику податків надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Обов`язковими ж складовими письмової податкової консультації є: опис питань, що порушуються платником податків; обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №826/2032/16, від 22.10.2019 у справі №520/10111/18, від 28.01.2020 у справі №804/8131/16, від 27.09.2023 у справі №804/4524/17, від 10.04.2024 справа №826/6714/17.

Статтею 1 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076) встановлено, що адвокатською діяльністю визнається незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ст.4 Закону №5076 адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Пунктом 3 ст.4 Закону №5076 визначено, що адвокатська діяльність може здійснюватися фізичною особою індивідуально, у формі адвокатського бюро, у формі адвокатського об`єднання.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (ст.13 Закону №5076).

За змістом пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;

Пунктом 63.5 ст.63 Податкового кодексу України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.65.2 ст.65 Податкового кодексу України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

З наведених законодавчих положень слідує, що на відміну від підприємницької діяльності, метою якої є одержання прибутку, метою адвокатської діяльності згідно Закону №5076 є захист прав, свобод та представлення законних інтересів громадян, задоволення потреб в кваліфікованій правовій допомозі, адвокатській діяльності, надання іншої юридичної допомоги і т. ін., а тому адвокатська діяльність не є підприємницькою діяльністю, і адвокат не є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність.

Виходячи з цього, суд дійшов висновку, що адвокат не може здійснювати адвокатську діяльність як фізична особа-підприємець.

Враховуючи те, що адвокат не здійснює підприємницьку діяльність, він повинен зареєструватися в органах податкової служби як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність.

Разом з тим, як вірно зазначено у спірній податковій консультації, згідно з нормами Закону №5076 та Податкового кодексу України для фізичної особи, яка провадить незалежну адвокатську діяльність, не передбачено обмежень щодо одночасного здійснення підприємницької (відмінної від адвокатської) діяльності, не забороненої законом, у разі реєстрації такої особи підприємцем.

Тобто, адвокат може бути зареєстрованим як фізична особа підприємець та додатково до адвокатської діяльності здійснювати ще і підприємницьку діяльність, в тому числі за видом економічної діяльності 69.10 «Діяльність у сфері права» за КВЕД 2010, яка не пов`язана з видами адвокатської діяльності, визначеними у ч.1 ст.1 Закону №5076.

В такому випадку фізична особа, яка здійснює підприємницьку (відмінну від адвокатської) діяльність та одночасно провадить незалежну професійну (адвокатську) діяльність, веде окремий облік доходів/витрат, отриманих/понесених від провадження незалежної професійної діяльності і підприємницької діяльності, та здійснює окремо розрахунки з бюджетом.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, встановлено статтею 178 та підпунктом 1.2 пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України, відповідно до яких з доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, сплачується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

При цьому, порядок оподаткування доходів від підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця - платника єдиного податку третьої групи, визначено главою 1 розділу XIV ПК України.

Облік доходів та витрат, отриманих від незалежної професійної діяльності, ведеться за типовою формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13.05.2021 року №261, а облік доходів від підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, ведеться у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

За результатами звітного року такий платник податку повинен подати дві податкові декларації:

- декларацію про майновий стан і доходи за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 року №859 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.12.2020 року №783), з додатком Ф2, для відображення доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності (подає до 1 травня року, що настає за звітним, та сплачує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір до 1 серпня року, що настає за звітним);

- декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 року №578 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2020 року №752), для відображення доходів, отриманих від підприємницької діяльності (3 група - подає протягом 40 календарних днів, що настають за останнім днем звітного (податкового) кварталу, та сплачує єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання декларації).

Суд зазначає, що податкове законодавство не передбачає можливості застосування спрощеної системи оподаткування фізичними особами, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

Відповідно до п.291.3 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності застосовується виключно юридичними особами або фізичними особами-підприємцями.

Таким чином, оскільки адвокат не може здійснювати адвокатську діяльність як фізична особа-підприємець, то до доходів, отриманих від провадження адвокатської діяльності, не може бути застосовано спрощену систему оподаткування, обліку та звітності.

Отже, якщо позивач здійснює незалежну професійну (адвокатську) діяльність і одночасно зареєстрований як фізична особа-підприємець за видом економічної діяльності 69.10 «Діяльність у сфері права» за КВЕД 2010, і є платником єдиного податку, то він повинен окремо декларувати та сплачувати податки відповідно до правил, визначених статтею 178 та главою 1 розділу XIV ПК України.

При цьому, сам факт обліку позивача податковим органом як фізичної особи - підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності - «адвокат» не звільняє позивача від обов`язку окремо декларувати та сплачувати податки відповідно до правил, визначених статтею 178 та главою 1 розділу XIV ПК України.

Відповідно до підпункту 4 п.6.7 Розділу VI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Дана норма вказаного Порядку лише визначає особливості обліку податковим органом тих платників податків, які одночасно здійснюють як підприємницьку діяльність в статусі фізичної особи підприємця, так і незалежну професійну діяльність.

Щодо необхідності ведення окремого обліку та окремого оподаткування доходів, отриманих позивачем від здійснення адвокатської діяльності та від здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування свідчить і те, що адвокат, на відміну від фізичної особи-підприємця, наділений ширшими повноваженнями щодо надання правничої допомоги клієнтам, зокрема має право звертатися з адвокатськими запитами, здійснювати представництво в суді, включати до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати на правничу допомогу адвоката, тощо. Ведення окремого обліку доходів/витрат, отриманих/понесених від провадження незалежної професійної діяльності і підприємницької діяльності та здійснення окремо розрахунків з бюджетом залежно від виду діяльності не свідчить про подвійне оподаткування, а навпаки, відповідає принципам податкового законодавства, визначеним в ст. 4 ПК України.

Також суд погоджується з тими положеннями спірної податкової консультації, в яких податковий орган відобразив правила сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, які провадять незалежну професійну діяльність, та фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування.

Так, згідно з пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а також особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

База нарахування єдиного внеску визначається для:

- осіб, які провадять незалежну професійну діяльність - це сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (абзац перший пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464);

- для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суму доходу, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини 1 статті 7 Закону №2464).

Згідно з нормами частини 5 статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для зазначених категорій платників єдиного внеску встановлено у розмірі 22% до бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464 фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Разом з цим, частина 5 статті 4 Закону №2464 передбачає, що особи, які зазначені у пункті 5 частини 1 статті 4 Закону №2464, тобто ті, що провадять незалежну професійну діяльність, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за умови взяття їх на облік фізичних осіб - підприємців та провадження ними одного виду діяльності, одночасно як осіб, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 Закону №2464.

Отже, частина 5 статті 4 Закону №2464 врегульовує питання сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, які одночасно провадять і незалежну професійну діяльність і займаються підприємницькою діяльністю як фізичні особи підприємці на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що індивідуальна податкова консультація від 26.03.2024 № 1602/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК відповідає вимогам ст. 52 ПКУ, є обґрунтована, правомірна та у своєму змісті не призводять до додаткових навантажень на заявника, тобто позивача по справі, у питанні ведення податкового обліку.

Щодо покликань позивача на постанову ВС від 10.10.2024 у справі №420/4279/23, то варто зауважити, що в цій справі суд зробив висновок щодо сплати ЄСВ згідно Закону № 2464-VI. Водночас, в індивідуальній податковій консультації, яка оскаржується в даній справі, відповідач вказав, що особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність та одночасно перебуває на обліку як ФОП, звільняється від сплати за себе єдиного внеску як за особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність, за умови здійснення одного виду діяльності. Тобто, в даному випадку нема різного тлумачення в сторін щодо обов`язку сплати ЄСВ.

Верховний Суд у постанові від 16.06.2020 року у справі №826/14366/17 звернув увагу на те, що «виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права».

Чинне законодавство не місить положень щодо виключного застосування платником податку індивідуальної податкової консультації при здійсненні податкового обліку доходів та витрат від здійснення діяльності, тоді як відповідно до п.16.1. п.16.1 ст.16 Кодексу на платника податку покладено обов`язок вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

При цьому, не виправдання прийнятою ДПС індивідуальною податковою консультацією сподівань та очікувань позивача з приводу порушених питань не є підставою для визнання такої консультації протиправною. Оскаржувана індивідуальна податкова консультація надана відповідно до сформульованих питань, а тому контролюючий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, визначені нормами чинного законодавства.

Відтак, надана позивачу індивідуальна податкова консультація відповідає усім формальним вимогам, що встановлені статтею 52 Податкового кодексу України.

У частині 2 статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 14 лютого 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Державна податкова служба України (Львівська площа, буд. 8,м. Київ,04053, ЄДРПОУ/РНОКПП 43005393)

Суддя С.М. Дуляницька