Справа № 240/18292/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/18292/24

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №043467 від 27.08.2024, винесену в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті Лисюк А.М..

В обгрунтування позову зазначає, що всі документи визначені ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" були наявні у водія ОСОБА_2 та пред`явлені 17.07.2024 працівнику територіального органу Укртрансбезпеки, однак останній їх проігнорував та безпідставно зазначив у акті перевірки про відсутність карт тахографу за 12.07.2024, 13.07.2024 та 14.07.2024 або бланку підтвердження діяльності водія, оскільки у зазначені дні автомобіль не виконував жодних вантажних перевезень, що підтверджується картами тахографа від 11.07.2024 та 15.07.2024. Зокрема на карті тахографа від 11.07.2024 чітко видно, що автомобіль був поставлений після виконання перевезень з інформацією про пробіг 157410, а виїхав 15.07.2024 для виконання перевезень з інформацією про пробіг 157410, що свідчить про те, що він в період з 12.07.2024 по 14.07.2024 не рухався та не виконував жодних вантажних перевезень. Дана інформація також засвідчена і у бланку підтвердження діяльності від 15.07.2024, наявного у водія 17.07.2024, у якому (п.14) зазначено, що з 11:30 12.07.2024 по 19:45 15.07.2024 водій виконував іншу роботу, відмінну від керування транспортним засобом.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у відзиві просить у задоволенні позову відмовити. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що підставою для застосування до позивача адміністративно - господарського штрафу згідно оскаржуваної постанови стало порушення останнім законодавства про автомобільний транспорт, а саме під час здійснення перевезень вантажу у водія на момент перевірки були відсутні заповнені щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку (тахокарт) водія за 12.07.2024, 13.07.2024, 14.07.2024, а також відсутній бланк підтвердження діяльності за вказаний період, що передбачено вимогами статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", що потягнуло за собою накладення адміністративно-господарського штрафу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Під час проведення перевірки посадовою особою Укртрансбезпеки було виявлено, що на належному позивачу транспортному засобі MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаному контрольним пристроєм аналоговим тахографом, здійснювалося внутрішнє перевезення вантажу за відсутності документів, передбачених статтею 48 Закону № 2344-III, а саме: заповнених тахокарт за 14.07.2024, 13.07.2024, 12.07.2024 або бланка підтвердження діяльності за ті ж дні.

Вказане порушення зафіксоване в акті від 17.07.2024 №АР051904 .

27.08.2024 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті Лисюк А.М.. винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001.

Відповідно до статті 1 цього Закону, автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За вимогами статті 18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

У силу статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Згідно з приписами статті 6 Закону №2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Статтею 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень Закону України "Про автомобільний транспорт" дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте вказано на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17.

Отже, нормами Закону № 2344-III визначено обов`язок для автомобільних перевізників та водіїв мати і пред`являти контролюючому органу в момент проведення перевірки документи, визначені законодавством.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлює Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106.

Пунктом 1.1 Положення №340 передбачено, що воно розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) №3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".

Відповідно до п. 1.3 Положення № 340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 1.4. Положення № 340 встановлено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

Облік робочого часу регламентовано розділом VI Положення № 340.

Так, згідно з п. 6.1 Положення № 340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Пунктом 7.1 Положення № 340 визначено, що органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

Крім цього, відповідно до п.6.4 Положення №340 також передбачено, що у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності. Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яку розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241.

У пунктах 1.2, 1.3 цієї Інструкції №385 визначена сфера її застосування, а саме зазначено, що ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, та ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі), тобто без відокремлення видів перевезень.

Відповідно до пункту 1.4 розділу І Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

При цьому тахокарта це бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Умови використання тахографів регламентовані розділом III Інструкції № 385.

Пунктом 3.3 розділу III Інструкції № 385 визначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до Поправки № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.1970 (далі ЄУТР), з 20.12.2010 водії мають пред`явити посадовим особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті, реєстраційні листки за кожен поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 1+28 тахокарт чи індивідуальних реєстраційних листків.

При цьому, внесеними змінами до положень ЄУТР (поправка №6) передбачено, що у разі, коли водій не керував транспортним засобом, тобто перебував у відпустці, на лікарняному чи з інших причин, автомобільний перевізник складає бланк підтвердження діяльності. Бланк підтвердження діяльності водій повинен надавати під час перевірки представнику уповноваженого контролюючого органу. Такий бланк мають визнавати контрольні органи всіх країн - учасниць ЄУТР.

Із наведених вище положень вбачається, що водії зобов`язані надавати інспекторам для контролю реєстраційні листки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 1+28 тахокарт чи індивідуальних реєстраційних листків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.05.2019 у справі 816/124/17.

Отже, водій транспортного засобу, обладнаного аналоговим тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, а у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв)

За відсутності документів, зокрема, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до осіб, які здійснюють перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Так, згідно приписів абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи - за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що заповнені тахокарти за умови використання аналогового тахографа, є документами, передбаченими законодавством України, на підставі яких виконуються пасажирські і вантажні перевезення автомобільним транспортом, та підпадають під інші документи, визначені законодавством, оформлення яких передбачено статтею 48 Закону № 2344-III.

Таким чином, з метою перевірки режиму праці та відпочинку водіїв, які керують транспортними засобами обладнаними тахографами, посадовим особам Укртрансбезпеки необхідно здійснити аналіз інформації щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а саме: із заповнених тахокарт або бланку підтвердження діяльності, а у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа.

Відповідач у відзиві зазначає, а позивачем не заперечується, що транспортний засіб, результати перевірки якого відображено в акті від 17.07.2024, обладнаний аналоговим тахографом.

Отже, чинним законодавством України на водія, що керує транспортним засобом, обладнаним аналоговим тахографом, покладено обов`язок заповнення тахокарт та їх наявність, на момент перевірки, у кількості, що передбачена ЄУТР.

Разом з тим, як вбачається з акту від 17.07.2024 на момент проведення перевірки у водія були відсутні заповнені тахокарти за 14.07.2024, 13.07.2024, 12.07.2024 або бланк підтвердження діяльності за ті ж дні, які, відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", пункту 3.3 Інструкції №385 та пункту 6.1 Положення № 340 повинні знаходитися у водія та надаватись під час перевірки.

Суд звертає увагу, що відсутність таких документів підтвердив власноручним записом водій.

Зокрема, у акті перевірки водій вказав, що тахокарти відсутні, оскільки були вихідні, бланка підтвердження немає. З актом ознайомлений.

Суд не бере до уваги доводи позивача про відсутність підстав пред"являти тахокаркти за 12.07.2024-14.07.2024 через те, що у вказані дні автомобіль не виконував жодних перевезень, з огляду на те, що як вже зазначалося "в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом".

Разом з тим, такий бланк на момент проведення перевірки у водія був відсутній, що ним самим підтверджено у акті.

Також, суд не бере до уваги долучені до позову карти тахографа, рух по дням, бланк, оскільки вони не були надані працівникам транспезбеки при проведенні перевірки.

Факт відсутності па момент перевірки заповнених тахокарт та бланка підтвердження діяльності підтверджується поясненнями водія в акті проведення перевірки та проставленим особистим підписом.

Отже твердження позивача, що на момент перевірки у водія були наявні всі документи, в тому числі і бланк підтвердження діяльності, абсолютно спростовуються вищевикладеним.

Суд зазначає, що документи, які долучені до позову ( карти тахографа, рух по дням, бланк, бланк підтвердження діяльності) фактично були відсутні на момент проведення перевірки, а тому не можуть братися до уваги судом, оскільки обов`язок пред`являти такі документи під час перевірки при здійсненні вантажних перевезень чітко встановлений ст.49 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Щодо тверджень позивача про неповідомлення його про дату та час розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу, що позбавило його права бути присутнім під час розгляду справи, подати відповідні докази, заперечення.

Згідно із абзацом першим п. 26 Порядку 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Абзацом другим п. 26 Порядку № 1567 передбачено, що про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Відповідно до абзацу першого п. 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Абзацом другим цієї ж норми встановлено, що за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом інформування.

Так, як вбачається з матеріалами справи, листом від 06.08.2024 № 67316/26/24-24 на адресу позивача ( АДРЕСА_1 ) направлено повідомлення, яким запрошено для участі у розгляді справи про правопорушення на 27.08.2024.

Разом з тим, вказане відправлення повернулося на адресу управління з відміткою "За закінченням терміну зберігання".

Згідно трекнігу з реєстру поштових відправлень АТ "Укрпошта", вказаний лист 08.08.2024 прибув до відділення за місцем реєстрації позивача і знаходився у ньому до 19.09.2024.

Таким чином, відповідач виконав свій обов"язок повідомлення позивача про розгляд справи про застосування адміністративно-господарського штрафу, а неотримання повідомлення особою не є перешкодою для розгляду справи.

Відтак, суд відхиляє доводи позивача щодо неповідомлення його про дату та час розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу, що позбавило його права бути присутнім під час розгляду справи, подати відповідні докази, заперечення.

Додатково суд зазначає, що відповідач не може відповідати за безпосереднє доставлення кореспонденції позивачу, оскільки ці функції виконуються працівниками поштового зв`язку, як і не може нести відповідальності у випадку неотримання поштової кореспонденції саме з вини позивача.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.02.2020 у справі №820/4624/17, в якій також мала місце обставина надіслання на адресу суб`єкта господарювання аналогічного повідомлення, яке надійшло до відділення зв`язку, проте не було вручено під час доставки.

До того ж, як вказав Верховний Суд в постанові від 01.03.2018 у справі №820/4810/17, відсутність особи під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не позбавляє її права і можливості довести відсутність своєї вини у суді та у зв`язку з цим не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Щодо повноважень виконуючого обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області.

Діяльність Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальних органів визначено у законах України "Про автомобільний транспорт", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", "Про ліцензування видів господарської діяльності", постановах Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 "Про затвердження Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг" від 27 червня 2007 року №879. Положення про Державну службу України з безпеки па транспорті, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 та ін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення). Відповідно до пункту 1 Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Позивач посилається на положення статті 21 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та стверджує, що відділи державного нагляду (контролю) в областях є територіальними органами, керівник якого є державним службовцем.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади. Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центральних органів виконавчої влади можуть утворюватися в інших організаційно-правових формах у порядку, визначеному законодавством.

Територіальні відділи Державної служби України з безпеки на транспорті, зокрема, Відділ державного нагляду (контролю) у Житомирській області не є самостійними юридичними особами, а є структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті.

Отже, вимоги статті 21 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади!" та вимоги Закону України "Про державну службу" не розповсюджуються на посаду керівника (виконуючого обов`язки) Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області.

У статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" зазначено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбсзпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками). Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбсзпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (пункт 21 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.1 1.2006 №1567, (далі - Порядок)).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункт 27 Порядку).

Адміністративно-господарський штраф повинен бути перерахований автомобільним перевізником на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання ним копи постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів, про що повідомляється територіальний орган Укртрансбезпеки, посадовою особою якого винесено відповідну постанову (пункт 28 Порядку).

Враховуючи вищевикладене, у зазначених нормативно-правових актах вживається поняття "посадова особа", яка (посадова особа) наділена відповідними адміністративно- господарськими функціями, зокрема, розглядає справи та приймає рішення щодо винесення постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів.

При цьому, дана посадова особа наділяється адміністративно-господарськими функціями.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 02 серпня 2024 року №1007-К, ОСОБА_3 призначено на посаду старшого державного інспектора.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 19 серпня 2024 року №1128-К на ОСОБА_3 покладено виконання обов`язків начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області з метою забезпечення безперебійної та стабільної роботи Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області.

Відповідно до Положення про Відділ державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті, затвердженого Головою Державної служби України з безпеки на транспорті 05 липня 2024 року, на посаду начальника територіального органу призначаються повнолітні громадяни України, які мають ступінь освіти не нижче бакалавра, відповідають вимогам встановленим посадовими інструкціями. Начальник територіального органу та інші працівники призначаються на посаду та звільняються з посади Головою відповідно до законодавства про працю (пункт V розділу 5).

Так, посадовою інструкцією передбачено, що начальник відділу здійснює керівництво Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області, організовує його роботу та забезпечує реалізацію повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті на території Житомирської області. Начальник відділу, у випадках, передбачених законодавством, в установленому порядку: підпункт 3 пункту 2 видає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень вимог нормативно-правових актів з питань безпеки на транспорті, крім морського та річкового транспорту, та здійснює контроль за виконання таких приписів; виносить постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів і контролює їх виконання; бере участь у прийнятті рішення про тимчасове обмеження або заборону руху транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на окремих ділянках автомобільних доріг загального харчування.

Відповідно до розділу VI посадової інструкції начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області кваліфікаційними вимогами є вища освіта ступеня не нижче бакалавра, стаж роботи не менше 2 років та вільне володіння державною мовою.

Вимог щодо наявності перебування начальника відділу па посаді державної служби дана інструкція не містить.

Крім того, абзацом третім пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від ЗО серпня 2002 року N 1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" затверджено Схему тарифних розрядів посад керівних, наукових, науково-педагогічних, педагогічних працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників бюджетних установ, закладів та організацій, згідно з якою встановлено схеми тарифних розрядів для працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів (щодо працівників, які не є державними службовцями), зокрема для начальника територіального відділу.

Відповідно до наведеної вище Схеми, вбачається, що посада начальника територіального органу Укртрансбезпеки може бути не посадою державної служби.

Відтак, доводи представника позивача з приводу відсутності повноважень ОСОБА_3 на прийняття оскаржуваної постанови суд відхиляє, як безпідставні.

Решта ж доводів та аргументів позивача не спростовують наведених в цьому рішенні висновків суду й не впливають на суть прийнятого ним рішення.

В силу приписів абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344 відповідальність за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, несе саме автомобільний перевізник.

З наведеного, суд дійшов висновку, що позивач надавав послуги з перевезення без оформлення усіх документів, які передбачені для автомобільного перевізника ст.48 Закону №2344-III, а тому допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт і до нього правомірно на підставі абз. 3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III застосована санкція у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000,00 грн.

Таким чином, встановивши порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт (допущення перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт"), відповідач притягнув позивача до відповідальності, що передбачено абзацом третім частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", прийнявши оскаржену постанову.

Підсумовуючи викладене, суд робить висновок про те, що оскаржена постанова відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, тому є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультури, 9,м. Київ,03150. РНОКПП/) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

17.02.25