Справа № 240/1600/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/1600/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєва М.М. від 13 січня 2025 року ВП № 70095615 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 240/22252/21 та з урахуванням вимоги державного виконавця від 04 квітня 2024 року проведено перерахунок підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закон № 796-XII) у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом про Державний бюджет на відповідний рік, а саме: з 03 лютого 2021 року 12000 грн, з 01 грудня 2021 року 13000 грн, з 01 жовтня 2022 року 13400 грн. З 01 січня 2024 року по 30 квітня 2024 року до обрахунку підвищення узято розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення виплат за рішенням суду 1600 грн відповідно до Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік" (надалі Закон № 3460-IX), а з 01 травня 2024 року виплата належної суми пенсії здійснюється у розмірі, визначеному на виконання рішення суду.

З 01 січня 2025 року позивачем припинено виплату підвищення на підставі положень статті 45 Закону України від 19 листопада 2024 року № 4059-IX "Про Державний бюджет України на 2025 рік" (надалі Закон № 4059-IX) та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2024 року № 1524 "Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення" (надалі Постанова № 1524), оскільки стягувач зареєстрований у зоні гарантованого добровільного відселення з 16 січня 2017 року.

Окрім того зазначає, що інформацію про суму нарахованих, але не виплачених коштів (потребу) за судовим рішенням у справі № 240/22252/21 у сумі 191506,41 грн доведено до Пенсійного фонду України шляхом включення до Реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" ІКІС ПФУ, а також направлялись ряд звернень щодо виділення коштів на виплату заборгованості за судовими рішеннями, однак за відсутності бюджетних призначень та фінансування виплату нарахованої суми не проведено.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти доводів та вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області заперечує. Зазначає, що статтею 7 Закону № 4059-IX встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, а також 1600 грн за доплатами за рішеннями суду. Дії боржника (позивача) щодо проведення виплат на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 240/22252/21 та нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 39 Закону № 796-XII із застосуванням положень статті 45 Закону № 4059-IX відповідач вважає протиправним, оскільки цією нормою, як зазначає відповідач, не визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб застосовний до виплат за рішеннями судів. При цьому зауважує на тому, що судовим рішенням обумовлено розрахункову величину "прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року". Визначення у статті 45 Закону № 4059-IX певних умов для доплати за статтею 39 Закону № 796-XII не поширюється, на переконання відповідача, на виконання судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання саме у порядку, закріпленому ухваленим рішенням. Право стягувача на присуджену судом доплату підтверджено рішенням суду та не підлягає повторному встановленню. Оскільки у такий спосіб рішення суду не виконується боржником, державним виконавцем обґрунтовано накладено штраф за оскаржуваною у справі постановою. З таких підстав просить суд відмовити у позові.

Розглянувши доводи у позовній заяві та відзиві на позов, з`ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх дослідженими доказами, визначаючись у цьому спорі суд виходить з такого.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 240/22252/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 03 лютого 2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 03 лютого 2021 року нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Вказане рішення набрало законної сили 10 березня 2022 року, у зв`язку із чим Житомирським окружним адміністративним судом 12 жовтня 2022 року було видано ОСОБА_1 виконавчий лист.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Корнєєвим М.М. винесено постанову від 17 жовтня 2022 року ВП № 70095615 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 240/22252/21, виданого 12 жовтня 2022 року Житомирським окружним адміністративним судом, та вказано про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Головним державним виконавцем Корнєєвим М.М. скеровано, черговий раз, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області вимогу державного виконавця від 09 січня 2025 року № 5.1/70095615, у якій зазначено:

"На даний момент рішення суду не виконане в повному обсязі, сума заборгованості не виплачена. Нарахування пенсії проведено не у розмірі, визначеному судовим рішенням, який повинен дорівнювати двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), інформація щодо виплати заборгованості відсутня. Розмір щомісячного підвищення до пенсії, на який має право стягувач, становить дві мінімальні заробітні плати, встановлені законом про Державний бюджет України на відповідний рік, відповідним роком є календарний рік, у якому здійснюється нарахування та виплата коштів, тобто ця величина повинна відповідати таким показникам заробітної плати: Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ встановлено, що мінімальна заробітна плата на 01 січня 2021 року складає 6000,00 грн та з 01 грудня 2021 року складає 6500,00 грн та з 01 жовтня 2022 року складає 6700,00 грн. Законом № 3460-ІХ встановлено, що мінімальна заробітна плата на 01 січня 2024 року складає 7100,00 грн, з 01 квітня 2024 року 8000,00 грн.

Окрім цього, Законом № 3460-ІХ визначений розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600,00 грн.

Згідно із Законом № 4059-IX встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму, визначеного в абзаці 9 статті 7 цього Закону. Згідно з абзацом 9 статті 7 Закону № 4059-IX установлено з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1600,00 грн.".

Відповідно до цього державним викладено вимогу в 5-денний строк з дня отримання вимоги виконати рішення суду, здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з урахуванням її зміни на відповідний календарний рік.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 10 січня 2025 року на цю вимогу державного виконавця повідомило, що в результаті перерахунку пенсії стягувача на виконання рішення суду у справі № 240/22252/21 відповідно до статті 8 Закону № 3460-IX розмір підвищення з 01 січня 2024 року склав 3200,00 грн. За період з 03 лютого 2021 року по 30 квітня 2024 року нарахована доплата до пенсії (згідно з доданим розрахунком сума заборгованості за виплатами склала 191506,41 грн), а з 01 травня 2024 року по 31 грудня 2024 року виплата пенсії здійснювалась у розмірі, визначеному на виконання рішення суду. З 01 січня 2025 року виплата підвищення до пенсії за статтею 39 Закону № 796-ХІІ здійснюється відповідно до статті 45 Закону № 4059-IX та Постанови № 1524.

Пенсійним органом зазначено, що рішення суду виконано у межах наданих компетенції та фінансування. Також повідомлено про те, що натепер Головним управлінням виплачено заборгованість за рішеннями судів, які набрали чинності по 19 листопада 2020 року; виплата заборгованості, утвореної внаслідок нарахування пенсійних виплат за судовим рішенням, погашатиметься за умови надходження відповідного бюджетного фінансування Пенсійному фонду України.

Суд з`ясував, що згідно з розрахунком суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі 58 ОСОБА_1 на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 240/22252/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області нараховано доплату (підвищення) до пенсії за статтею 39 Закону № 796-ХІІ за період з 03 лютого 2021 року по 30 квітня 2024 року у сумі 191506,41 грн, яка облікована як сума заборгованості за рішенням суду у справі № 240/22252/21. Не є спірним, що в результаті перерахунку на виконання рішення суду розмір пенсії ОСОБА_1 з 03 лютого 2021 року склав 13469,62 грн, у тому числі 12000,00 грн сума підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення; з 01 грудня 2021 року розмір пенсії становить 14469,62 грн, у тому числі 13000,00 грн підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення; з 01 жовтня 2022 року - 15059,43 грн, у тому числі 13400,00 грн підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення; з 01 березня 2023 року - 15363,90 грн, у тому числі 13400,00 грн підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення; з 01 січня 2024 року - 5163,90 грн, у тому числі 3200,00 грн підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення.

З 01 січня 2025 року розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 складає 2725,00 грн, у складі якої не нараховано підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення за статтею 39 № 796-ХІІ, що підтверджується протоколом перерахунку пенсії по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

13 січня 2025 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєвим М.М. винесено постанову про накладення на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк судового рішення у справі № 240/22252/21.

В оскаржуваній постанові йдеться про те, що згідно зі статтею 8 Закону № 4059-IX розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму згідно з абзацом 9 статті 7 цього Закону. Своєю чергою, відповідно до абзацу 9 статті 7 цього Закону з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, у тому числі за рішеннями суду, складає 1600 грн. Проведення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області доплати підвищення до пенсії у розмірі 2361,00 грн не відповідає розміру доплати, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом про Державний бюджет на відповідний рік щомісячно, що свідчить, як вказано у постанові, про ухилення від виконання рішення суду. З таких підстав, а також враховуючи не виплату заборгованості за судовим рішенням, державним виконавцем винесено оскаржувану у справі постанову про накладення штрафу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Водночас для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає установлення невиконання судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі № 560/594/20 наголосив, що накладення штрафу за невиконання рішення суду жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів, однак, без наявності об`єктивних підстав не може нівелювати Закон № 1404-VIIІ.

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Як встановлено судом, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі № 240/22252/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області проведено перерахунок підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 39 Закону № 796-XII у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік: з 03 лютого 2021 року 12000 грн (6000 грн х 2), з 01 грудня 2021 року 13000 грн (6500,00 грн х 2), з 01 жовтня 2022 року 13400 грн (6700,00 грн х 2); з 01 січня 2024 року при перерахунку пенсії застосовано розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду відповідно до статті 8 Закону № 3460-IX у сумі 1600 грн, в результаті якого розмір пенсії склав 5163,90 грн, у тому числі 3200 грн підвищення за проживання на радіоактивній території (1600 грн х 2). З 01 травня 2024 року виплата пенсії проводиться у розмірі, визначеному на виконання рішення суду.

Сума донарахованих коштів за період з 03 лютого 2022 року до 30 квітня 2024 року, з урахуванням фактично виплачених коштів, складає 191506,41 грн.

З метою отримання додаткового фінансування, інформацію про виконання зазначеного рішення суду та про суму нарахованих, але невиплачених коштів надано Пенсійному фонду України, як розпоряднику бюджетних коштів вищого рівня, шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" ІКІС ПФУ.

Суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09 грудня 2021 року № 35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачено у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 "Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсії, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду". Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України - відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня.

З 01 квітня 2021 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 "Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги", якою вносяться зміни до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596.

Пунктом 3 цієї постанови закріплено, що Пенсійному фонду України до 01 квітня 2021 року провести підготовчі технічні заходи для забезпечення переходу до централізованого фінансування виплати пенсій.

Постановою також внесено зміни до підпункту 4 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, відповідно до якого Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Отже, з 01 квітня 2021 року функції з фінансування виплати пенсій покладені на Пенсійний фонд України, а не на його територіальні органи. Тому, відсутність у Головного управління повноважень щодо виплати пенсії (виплати заборгованості на виконання судового рішення) унеможливлює визнання протиправним дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 240/22252/21.

Фінансування пенсійних виплат відповідно до затвердженого на поточний рік бюджету Пенсійного фонду України здійснюється в порядку, визначеному розділом ІХ "Виконання бюджету Пенсійного фонду України" Постанови № 35-1.

Станом натепер Головним управлінням виплачена заборгованість за рішеннями судів, які набрали чинності по 19 листопада 2020 року.

Враховуючи викладене, збільшення видатків на фінансування вказаної бюджетної програми Міністерством соціальної політики України відповідно Пенсійному фонду України на даний час не проведено.

Частина друга статті 8 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення", частина друга статті 72 Закону № 1058-IV, частина четверта статті 3 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" закріплюють положення, згідно з яким кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України.

Згідно зі статями 23, 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

За змістом частини першої статті 73 Закону № 1058-IV, кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Таким чином, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Оцінюючи докази в матеріалах справи в їх сукупності суд доходить висновку про поважність причин відсутності повного виконання рішення суду у справі № 240/22252/21, а відтак у зв`язку з цим необґрунтованість оскаржуваної постанови у цій частині.

Відсутність безпосередньої виплати з Державного бюджету коштів пенсіонеру не свідчить про очевидну винну/бездіяльність позивача, як боржника, позаяк конкретні строки для такої виплати виконавчим документом не визначені. Окрім того, позивачем доведено до головного розпорядника бюджетних коштів у визначений законодавством спосіб про необхідність збільшенням такого фінансування. Отже, для вказаних правовідносин застосування штрафу не виконує спонукаючої, стимулюючої функції для боржника.

Такі висновки суду відповідають позиції Сьомого апеляційного адміністративного суду у постанові від 03 грудня 2024 року у справі № 240/19129/24.

Що ж до покладених в основу оскаржуваної постанови висновків державного виконавця про невиконання без поважних причин рішення суду у справі № 240/22252/21 в частині поточних виплат з 01 січня 2025 року суд виходить з того, що, насамперед, визначальним питанням у межах розгляду цієї справи є невиконання судового рішення без поважних причин, а відтак ключовим є надання оцінки підставам невиконання рішення суду в аспекті їх поважності у розумінні Закону № 1404-VIII.

А тому слід врахувати, що 01 січня 2025 року набрав чинності Закон № 4059-IX, відповідно до статті 45 якого у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.

Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.

Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.

Відповідно до статті 45 Закону № 4059-IX Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1524, яка набрала чинності 01 січня 2025 року, пунктом 1 якої установлено, що у 2025 році факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 45 Закону № 4059-IX, у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин:

особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;

у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 01 січня 1993 року.

Відтак, з набранням чинності Законом № 4059-IX та Постановою № 1524 змінено правове регулювання правовідносин, які були унормовані статтею 39 Закону № 796-XII, щодо встановлення, продовження, припинення доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, на період дії воєнного стану в Україні.

У постанові від 18 вересня 2024 року у справі № 240/28481/23 Верховний Суд виснував:

- пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. З самого визначення поняття пенсія випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк;

- підвищення до пенсії, яке є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов`язано з виплатою пенсії і також має не визначений у часі граничний термін виплати;

- виплату пенсії (підвищення до пенсії) не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії (підвищення до пенсії), яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку її виплати;

- порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

В контексті викладеного суд зауважує, що предметом спору у цій справі є постанова державного виконавця про накладення штрафу на пенсійний орган (боржника) за невиконання рішення суду без поважних причин, тобто відповідність спірного індивідуального акта критеріям у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як доводить позивач, виконання судового рішення у справі № 240/22252/21 з 01 січня 2025 року здійснюється відповідно до законодавчих нововведень, а тому суд погоджується, що зміна правового регулювання щодо порядку та розміру виплати доплат, передбачених Законом № 796-XII, є обставинами, які можуть впливати на виконання рішення суду суб`єктом владних повноважень після такої зміни.

Аналогічно й щодо вказаного у спірній постанові виконавця нарахування доплати за статтею 39 № 796-XII у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, - суд звертає увагу, що пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності 01 січня 2017 року, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Надалі, 01 січня 2024 року, набрав чинності Закон № 3460-ІХ, статтею 8 якого визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн, тож правове регулювання спірних правовідносин у зв`язку із набранням чинності Законом № 3460-ІХ з 01 січня 2024 року змінилось.

При цьому надання правової оцінки обґрунтованості застосування пенсійним органом положень, пов`язаних як зі змінами у законодавстві з 01 січня 2024 року, які регулюють питання розрахункової величини для виплат за судовими рішеннями, так і з 01 січня 2025 року, які регламентують встановлення, продовження чи припинення доплати за статтею 39 Закону № 796-XII на період дії воєнного стану в Україні, виходить за межі предмету судової перевірки у цій справі.

У межах предмета оскарження у цій справі, за наведеного правового регулювання за результатом розгляду цієї адміністративної справи обставини щодо невиконання рішення суду у справі № 240/22252/21 без поважних причин, які покладено державним виконавцем в основу оскаржуваної у справі постанови про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, не доведено перед судом, натомість доводи Управління суд визнає обґрунтованими.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

За правилами статті 139 КАС України та з урахуванням висновку Верховного Суду у постанові від 30 жовтня 2023 року у справі № 815/4246/17 судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд

вирішив:

Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Корнєєва М.М. від 13 січня 2025 року ВП № 70095615 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судовий збір у сумі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 КАС України.

Суддя О.Г. Приходько

17.02.25