Справа № 440/11200/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 р. Справа № 440/11200/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 (суддя: Р.І. Молодецький, м. Полтава) по справі № 440/11200/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Миколаївській області, пенсійний орган, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №47 від 30.05.2024 щодо незарахування періодів роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.12.1993 по 31.11.1995 та з 01.02.1999 по 30.01.2001 у вигляді виправних робіт в колгоспі КПСП "Україна", СТОВ "Україна" Шишацького району Полтавської області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи відбування покарання у вигляді виправних робіт з 01.12.1993 по 31.11.1995 та з 01.02.1999 по 30.01.2001 в колгоспі КПСП "Україна", СТОВ "Україна" Шишацького району Полтавської області.

В обґрунтування позовних послався на протиправність та безпідставність рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області №47 від 30.05.2024 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», мотивоване відсутністю необхідного страхового стажу внаслідок неможливості зарахування до такого стажу, зокрема, періодів відбування покарання без позбавлення волі у вигляді виправних робіт з 01.12.1993 по 31.11.1995 та з 01.02.1999 по 30.01.2001 в колгоспі КПСП "Україна", СТОВ "Україна" Шишацького району Полтавської області, оскільки приписами ч. 3 ст. 42 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що час відбування засудженим покарання у вигляді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи. З огляду на викладене, вважає, що спірні періоди підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 у справі № 440/11200/24, з урахуванням ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 про виправлення описки, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №7 від 30.05.2024 в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи під час відбування покарання без позбавлення волі у вигляді виправних робіт з 01.12.1993 по 30.11.1995, з 01.02.1999 по 30.01.2001 в КПСП "Україна".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи під час відбування покарання без позбавлення волі у вигляді виправних робіт з 01.12.1993 по 30.11.1995, з 01.02.1999 по 30.01.2001 в КПСП "Україна".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 по справі № 440/11200/24 та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність рішення №7 від 30.05.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу, з огляду, зокрема, на неможливість зарахування періодів відбування покарання у вигляді виправних робіт в колгоспі. Посилаючись на приписи пунктів 12, 12-1 Порядку № 637, якими, серед іншого, передбачено, що період роботи засуджених зараховується до стажу роботи за умови підтвердження платіжними документами про сплату страхових внесків або інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, що особа підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, наполягав на відсутності підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу ОСОБА_1 , враховуючи неподання до пенсійного органу жодних інших документів, які б підтверджували стаж роботи позивача.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 22.05.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 55зворот).

За наслідками розгляду вказаної заяви за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 30.05.2024 № 47 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . За змістом вказаного рішення, до страхового стажу згідно з трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_2 від 18.11.1993 не враховано періоди з 01.12.1993 по 31.11.1995 та з 01.02.1999 по 30.01.2001. Зазначено, що відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №7 від 30.05.2024 в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи під час відбування покарання без позбавлення волі у вигляді виправних робіт з 01.12.1993 по 30.11.1995, з 01.02.1999 по 30.01.2001 в КПСП "Україна", суд першої інстанції виходив з наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів, оскільки на час вирішення питання про обчислення страхового стажу позивача частиною третьої статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України прямо передбачено можливість включення до загального стажу роботи періоду відбування покарання у виді виправних робіт.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи під час відбування покарання без позбавлення волі у вигляді виправних робіт з 01.12.1993 по 30.11.1995, з 01.02.1999 по 30.01.2001 в КПСП "Україна".

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом № 1058-IV та Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788-XIІ).

На виконання вимог частини 1 статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За визначенням, наведеним у частині першої статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Приписами частини 1 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу першого статті 56 Закону № 1788-ХІI, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із пунктом «а» абзацу третього статті 56 Закону № 1058-ІV, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників визначений Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі по тексту - Положення № 310).

Відповідно до пункту 1, 2 Положення № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться усім членам колгоспів з прийняття їх у члени колгоспу.

Згідно з пунктом 5 Положення № 310, в трудову книжку колгоспника вносяться:

відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі;

відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;

відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 6 Положення № 310, всі записи у трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Положенням № 310 визначено зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де вказуються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Положення № 310, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Колегія суддів наголошує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі № 171/843/17.

Дослідивши трудову книжку колгоспника ОСОБА_1 № 204 від 18.11.1993 (а.с. 46-49), колегією суддів встановлено, що в період з 01.12.1993 по 31.11.1995, з 01.02.1999 по 30.01.2001 ОСОБА_1 відбував покарання у вигляді виправних робіт у КПСП "Україна".

Наведене також підтверджується довідками форми № 13 та форми № 14, виданими начальником КПСП "Україна" (а.с. 15, 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Виправно-трудового кодексу України від 23 грудня 1970 року (тут і далі в редакції, чинній на час відбування покарання позивачем), виправні роботи без позбавлення волі відбуваються у відповідності з вироком суду за місцем роботи засудженого або в інших місцях, що їх визначають органи, які виконують цей вид покарання, але в районі проживання засудженого, з врахуванням його працездатності і, по можливості, спеціальності.

Положеннями частини четвертої статті 95 Виправно-трудового кодексу України визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Частиною першою статті 102 Виправно-трудового кодексу України встановлено, що із заробітку засуджених до виправних робіт без позбавлення волі провадяться відрахування в доход держави протягом строку відбування покарання в розмірах, встановлених вироком суду. Відрахування провадяться за місцем роботи засудженого з усієї суми заробітку, без виключення з цих сум податків та інших платежів, а також незалежно від наявності претензій до засудженого за виконавчими документами.

Відповідно до статті 103 Виправно-трудового кодексу України, час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Виправно-трудовий кодекс України від 23 грудня 1970 року втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Кримінально-виконавчим кодексом України від 11 липня 2003 року № 1129-IV- з 1 січня 2004 року (п.п.1-2 Прикінцевих положень нового кодексу).

Згідно із частиною 3 статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України (чинного на даний час), час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до Прикінцевих положень статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують чи відміняють відповідальність особи.

Згідно з статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку спірні правовідносини, пов`язані із визначенням страхового стажу ОСОБА_1 виникли з моменту його звернення до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, відтак, при їх вирішенні слід застосовувати положення частини 3 статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, яка передбачає, що час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 01.12.1993 по 30.11.1995, з 01.02.1999 по 30.01.2001 в колгоспі.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постановах від 21.06.2019 у справі №448/1691/16-а, від 30.01.2018 у справі № 211/1432/17(2-а/211/103/17).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №7 від 30.05.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком в частині незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.12.1993 по 30.11.1995, з 01.02.1999 по 30.01.2001, не відповідає вимогам ст. 2 КАС України, що в свою чергу вказує на протиправність такого рішення та наявність підстав для його скасування у вказаній частині.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати.

Відповідно до абзацу 12 пункту 4.2 Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абзацом 1 пункту 4.10 Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Беручи до уваги, що за принципом екстериторіальності, оскаржуване рішення №7 від 30.05.2024 про відмову у призначенні пенсії прийнято ГУ ПФУ в Миколаївській області, колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи під час відбування покарання без позбавлення волі у вигляді виправних робіт з 01.12.1993 по 30.11.1995, з 01.02.1999 по 30.01.2001 в КПСП "Україна.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 по справі № 440/11200/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко Т.С. Перцова