Справа № 400/4722/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/4722/24

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2024 року ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просила:

- визнати противоправною відмову в переході з 03.10.2023 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати призначити з 03.10.2023 пенсію у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058- IV).

Окрім цього, у позові ставилося питання про стягнення з відповідача сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 пояснює, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримувала пенсію за віком, що призначена на підставі Закону №1058- IV.

Далі позивачка пояснює, що після смерті її чоловіка двічі зверталася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, відповідно до положень Закону №1058-IV, як особі, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із померлим.

ГУ ПФУ в Миколаївській області у відповіді на вказані звернення, надало роз`яснення стосовно доцільності переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, зазначивши, що документи надані заявницею не підтверджують факт спільного проживання із померлим.

Також ГУ ПФУ в Миколаївській області роз`яснило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), згідно якого заявниця має звернутися із відповідною заявою через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України.

Позивачка вважає відмову територіального органу Пенсійного фонду протиправною та такою, що порушують конституційне право на соціальний захист і пенсійне забезпечення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з 03.10.2023 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області перевести ОСОБА_1 з 03.10.2023 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Суд стягнув з ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у розумінні положень статті 36 Закону№1058- IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, і які перебували у зареєстрованому шлюбі.

Виходячи із положень статті 3 Сімейного кодексу України, якими визначені поняття сім`ї та подружжя, суд встановив, що єдиною та достатньою умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є факт перебування позивачки в шлюбних відносинах із померлим, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, копія якого наявна у матеріалах справи.

Суд указав, що позивачка перебувала із померлим чоловіком у зареєстрованому шлюбі, що свідчить про наявність у неї права на призначення пенсії по втраті годувальника.

Суд визнав безпідставними посилання територіального органу Пенсійного фонду на те, що форма заяви про переведення з одного виду пенсії на інший не відповідає вимогам Порядку №22-1, та зазначив, що заява подана позивачкою вдруге, за своїм змістом відповідає затвердженій Порядком №22-1 формі заяви про призначення пенсії.

Як указав суд, територіальний орган Пенсійного фонду, отримавши заяву позивачки та додані до неї документи, безпідставно розглянув її у порядку Закону України «Про звернення громадян», чим порушив права та законні інтереси останньої.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ в Миколаївській області посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволення вимог скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що надана позивачкою довідка від 02.10.2023 № 1/10, яка видана ОСББ «Магнолія» про те, що вона разом із чоловіком ОСОБА_2 з 01.05.2017 по 18.09.2023 фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути прийнята, оскільки згідно із Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до компетенції зазначених об`єднань не входить видача довідок про фактичне місце проживання.

Тож скаржник вважає, що позивачкою не надано будь-яких документів, що підтверджують факт перебування на утриманні годувальника чи проживання разом з ним за однією адресою та однією сім`єю.

Також скаржник вважає, що суд першої інстанції, під час ухвалення рішення, не взяв до уваги, що позивачка із заявою встановленого зразка про переведення на інший вид пенсії не зверталась, а на подані у довільній формі заяви надані відповіді, які не є рішенням суб`єкта владних повноважень, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Скаржник вважає, що дії територіального органу Пенсійного фонду в повному обсязі відповідають нормам чинного законодавства.

Позивачка своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалася.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058- IV.

Позивачка з 15.07.1983 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 і на час його смерті проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть cерії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підтвердження факту спільного проживання із померлим ОСББ «Магнолія» позивачці видана довідка від 02.10.2023 №1/10.

24.04.2024 Управління соціального захисту населення Вознесенського районної державної адміністрації Миколаївської області надало позивачці довідку № 99, згідно якої позивачка та її померлий чоловік перебували на обліку та отримували допомогу на проживання, згідно постанови Кабінету Міністрів від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам»

ОСОБА_1 та її померлий чоловік з 19.04.2022 по 13.07.2022 зареєстровані як внутрішньо переміщені особи на території Єланецької селищної ради за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт спільного проживання, на думку позивачки, підтверджується декларацією про вибір нею та її померлим чоловіком лікаря, що надає первинну медичну допомогу, в яких зазначена адреса їх спільного проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

03.10.2023 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону №1058- IV, на пенсію по втраті годувальника, до якої надала копію свідоцтва про смерть, копію свідоцтва про шлюб, копію довідки про спільне проживання.

ГУ ПФУ в Миколаївській області листом від 17.10.2023 на вказане звернення надало роз`яснення стосовно доцільності переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, зазначивши, що документи надані заявницею не підтверджують факт спільного проживання із померлим.

Також відповідач надав пояснення, що відповідно до положень Порядку №22-1 заявниця має звернутися із відповідною заявою через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України.

14.02.2024 позивачка повторно подала до територіального органу Пенсійного фонду заяву про переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, до якої надала копію довідки Управління соціального захисту населення Вознесенського районної державної адміністрації Миколаївської області від 24.04.2024 № 99 про взяття її та чоловіка на облік як внутрішньо переміщених осіб, копію декларації про вибір лікаря ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Листом від 29.02.2024 ГУ ПФУ в Миколаївській області повідомило про відсутність підстав для переведення заявницю на пенсію по втраті годувальника, оскільки згідно з паспортними даними на час смерті чоловіка вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а померлий чоловік зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Далі відповідач пояснив, що довідка від 02.10.2023 № 1/10, видана ОСББ «Магнолія» про факт спільного проживання не може бути взята до уваги, оскільки згідно із Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до компетенції зазначених об`єднань не входить видача довідок про фактичне місце проживання осіб. Будь-які інші документи, що підтверджують факт перебування на утриманні годувальника чи проживання разом з ним за однією адресою не надано.

Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Спірним питанням, в даному випадку, є правомірність відмови територіального органу Пенсійного фонду у переведенні позивачки з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону № 1058-IV.

Позивачка вважає, що має право на переведення її на пенсію по втраті годувальника, оскільки перебувала у зареєстрованому шлюбі із померлим чоловіком.

Натомість скаржник заперечує таке право позивачки та вважає, що факт спільного проживання позивачкою не доведений, з огляду на різні адреси реєстрації.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом № 1058-IV.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 10 Закону № 1058-ІV визначає, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно частини 1 статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Пункт 1 частини 2 статті 36 Закону № 1058-IV визначає, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно частини 3 статті 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що на пенсію по втраті годувальника мають право непрацездатні члени сім`ї, зокрема, чоловік (дружина), якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі і вище Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) відомості про місце проживання;

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника);

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Пункт 2.11 розділу ІІ Порядку № 22-1 передбачає, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Повертаючись до обставин справи, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно матеріалів справи позивачці призначена пенсія за віком відповідно до положень Закону № 1058-IV.

Аналіз приписів положень статті 36 та 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що дружина померлого, яка й сама одержувала пенсію, має право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а відтак, той факт, що вони зареєстровані за різними адресами, не має правового значення для вирішення цього спору.

Суд апеляційної інстанції підтримує позицію суду першої інстанції, що довідка ОСББ «Магнолія» від 02.10.2023 №1/10 та деклараціями про вибір сімейного лікаря підтверджує сумісне проживання позивачки з її померлим чоловіком.

Відповідаючи на довід скаржника про те, що заява позивачки не відповідає вимогам Порядку № 22-1, а відповідь надана листом ГУ ПФУ в Миколаївській області не є рішенням суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що права позивачки були порушені, колегія суддів зазначає таке.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначений статтею 44 Закону № 1058-IV, згідно положень якої заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Як мовилося вище, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком № 22-1.

Зокрема, відповідно до пункту 1.1. Порядку№22-1 заява про призначення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (згідно бланків, доданих до Порядку), тощо подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 за № 991/27436.

Отже, законодавцем визначені альтернативні способи подачі заяв до органів з питань призначення пенсій.

Відповідно до пункту 4.1. Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Згідно із пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

-ідентифікує заявника (його представника);

-надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

-реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

-уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

-проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

-з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

-повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

-сканує документи, на створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

-надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

-повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

-видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

-повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Аналізуючи зміст вищезазначених положень, колегія суддів доходить висновку про те, що особа, яка претендує на призначення пенсії, наділена правом звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії разом з доданими до неї документами, скориставшись бланком такої заяви та одним із способів її подання, що визначені Порядком № 22-1.

Колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на те, що заява, подана позивачкою, не відповідає встановленій Порядком №22-1 формі, що виключає можливість її розгляду суб`єктом владних повноважень, та зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі №748/696/17, вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом Пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком №22-1, вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, суд вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.

На цій підставі Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).

Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30.05.2018 у справі № 537/3480/17, від 27.11.2019 у справі №748/696/17, від 26.02.2020 у справі № 541/543/17-а, від 16.12.2021 у справі №500/1879/20 та від 09.08.2023 у справі №520/5045/2020.

Враховуючи зазначене суд указав, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.

Таким чином, враховуючи, що зміст поданої позивачкою заяви та документів, в якості додатків, надає можливість встановити, що остання зверталася із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, тобто її зміст є зрозумілим і дає можливість оцінити намір заявниці.

Що стосується доводів скаржника про те, що листи, якими була надана відповідь на звернення позивачки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, колегія суддів зазначає, що Порядок № 22-1 визначає процедуру, яка є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого питання у сфері соціального захисту.

Згідно вимог пунктів 4.3 та 4.7 Порядку №12-1, результат розгляду заяви про призначення пенсії повинен бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Колегія суддів вважає, що ГУ ПФУ в Миколаївській області, розглянувши подану позивачкою, заяву про переведення з одного виду пенсії на інший пенсії, була надало оцінку наданим заявницею документам на підтвердження права на призначення такого виду пенсії та відмовило їй в цьому.

Та обставина, що рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший не було оформлено належним чином, не позбавляє його статусу рішення суб`єкта владних повноважень.

Варто звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Окрім того, Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи.

Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним «маркером» того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів вважає, що на ключові доводи апеляційної скарги відповідь надана.

Узагальнюючи викладене, колегії суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Відповідно до статей 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 13.02.2025.