Справа № 750/811/25
Суддя: Косенко О. Д.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/811/25
Провадження № 2-а/750/25/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Косенка О.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 (далі - Позивач) з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач) про скасування постанови від 06.01.2025 № 553 (далі - Постанова) у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 01.01.2025 поблизу свого будинку за місцем реєстрації у Позивача виник конфлікт з незнайомими чоловіками, які його побили. Автомобілем Швидкої медичної допомоги він був доставлений на обстеження в КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Там було складено «Талон до супровідного листка № 0475 від 01.01.2025», згідно з яким у Позивача зафіксовано закриту черепно-мозкову травму (струс головного мозку), садна на обличчі та забої внутрішніх органів. Лікарі викликали працівників поліції, які 02.01.2025 приблизно в 1:00 доставили його в ТЦК та СП, де йому було запропоновано негайне проходження військово-лікарської комісії. Позивач стверджує, що не отримував направлення на ВЛК, в протоколі про адміністративне правопорушення не згадується таке направлення, також не згадується, що здійснювалась відеофіксація. Він заперечував саме проти негайного проходження військово - лікарської комісії з тих підстав, що не отримував виклику в ТЦК і направлення на ВЛК на 02.01.2025, за станом здоров`я у нього була свіжа ЗЧМТ (струс мозку), стан алкогольного сп`яніння, а також через відсутність у ВЛК його особової справи з медичними документами та історією хвороб для складання об`єктивного висновку про придатність чи непридатність до військової служби. Позивач просив виписати йому повістку (виклик) в ТЦК і на ВЛК на інший час або день наприклад на в цей - же день в післяобідній час, щоб ВЛК встигла отримати з архіву ТЦК його особову справу з медичними документами, та щоб він міг надати на ВЛК свою медичну книжку з результатами медичних обстежень. Позивач проінформував, що перебував на військовому обліку і був з нього знятий 10.02.2011 як обмежено придатний, за результатами проходження ВЛК 29.11.2010 із діагнозом «виразкова хвороба шлунка та дванадцятипалої кишки К25-К26», згідно з гр. 1 ст. 53 в) розкладу хвороб за наказом МО від 14.08.2008 № 402.

Позивач вважає себе непридатним до військової служби у зв`язку з «виразковою хворобою шлунку та дванадцятипалої кишки К25- К26». Вказана хвороба є невиліковною і з часом вона загострюється і його стан значно погіршився з 2011 року. Саме по причині відсутності у ВЛК станом на 02.01.2025 о 03:17 особової справи з медичними документами та медичної справи не можливо було об`єктивно визначити його придатність/непридатність до військової служби. Він погодився на проходження ВЛК у вказаний день - 02.01.2025, але не в 03:17, а на 14:00, проте не отримав відповідного направлення. Після цього йому дозволили покинути ТЦК. Ніякого протоколу не склали, на руки нічого не видали.

07 січня 2025 року Позивач отримав від Відповідача конверт, в якому був протокол № 553 про адміністративне правопорушення від 02.01.2025, складений о 03:17 год. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У протоколі не вказано задеклароване/зареєстроване місце проживання другого свідка - ОСОБА_2 , а тому вказаний протокол не створює правових наслідків. Також у конверті була оскаржувана постанова № 553, за підписом в.о. начальника Відповідача, згідно з якою Позивач 02.01.2025 відмовився проходити ВЛК для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУАП.

Ухвалою суду від 22.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті спави.

Через електронний кабінет 05.02.2025 до суду надійшов відзив Відповідача на позов, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що факт відмови Позивача від ВЛК підтверджується, в тому числі, самим позовом, де вказано, що Позивач відмовився від негайного проходження медичної комісії. Також Відповідач стверджує, що Позивачу направлялася повістка від 06.11.2024 № 997917 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 15.11.2024, але він не виконав вимоги повістки та не з`явився у вказану дату, чим порушив вимоги законодавства про мобілізацію. Позивачу виписане направлення від 02.01.2025 № ОМТЦК/798, тому його твердження про неотримання направлення не відповідають фактичним обставинам справи. Таким чином, позивач виправдовує свою відмову від проходження ВЛК тим, що у нього на руках з собою не було медичної документації, але такі аргументи є нерелевантними. Відповідач зазначає у відзиві, що повномасштабне вторгнення в Україну, а також масова мобілізація в ЗСУ тривають вже три роки, тому відсутність у Позивача медичної документації це виключно його безвідповідальність та проблеми. Позивач намагається перекласти свою вину за відсутність медичних документів на Відповідача, але у Позивача були всі підстави для усвідомлення можливості його мобілізації та необхідності тримати при собі медичну документацію для проходження ВЛК.

Крім того, Позивач був доставлений на ОМЦ для проходження ВЛК тому, що він перебуває у розшуку, оскільки не прибув за викликом (повісткою) до ТЦК та СП, що підтверджується витягом з Оберіга та повісткою. Відсутність медичних документів або їх не врахування під час ВЛК - це підстава для оскарження результатів ВЛК, а не підстава для відмови від ВЛК та свідомого порушення законодавства про мобілізацію. Позивач досі не пройшов ВЛК, хоча з дати складення протоколу (02.01.2025) пройшло більше місяця, а з дати повістки (06.11.2024) - більше трьох місяців. Це спростовує, на думку Відповідача, аргументи позову про намір Позивача нібито лише відтермінувати ВЛК, а не повної відмови від неї.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до протоколу № 553 про адміністративне правопорушення від 06.01.2025 Позивач о 03:17 год. 02.01.2025 в приміщенні Чернігівського ОМЦ відмовився від отримання направлення та проходження ВЛК, чим порушив вимоги абзацу 4 частини 10 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 4 зворот). На наданій копії протоколу відсутні відомості про ознайомлення Позивача з протоколом, а також про надання ним пояснення з приводу скоєного правопорушення та відомості про час та місце розгляду у справі про адміністративне правопорушення. Іншої копії протоколу сторонами суду не надано.

До матеріалів справи долучено, подану Відповідачем разом з відзивом, копію направлення на ВЛК, у якій дату, номер, а також стосовно кого воно складене встановити не можливо у зв`язку з неякісним зображенням (а.с. 27 зворот).

Відповідач стверджує, що направлення вручене Позивачу черговим Чернігівського ОМЦ солдатом ОСОБА_3 , який також склав адміністративний протокол від 02.01.2025 № 553.

Відповідно до постанови № 553 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 02.01.2025 за підписом тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_4 , Позивача притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі Порядок №560).

Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 28 Порядку №560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Відповідно до п. 74 Порядку № 560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Разом з тим, згідно з абз. 3 ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII передбачено обов`язок громадян проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

На підставі дослідження матеріалів справи, аналізу наведених сторонами аргументів та наданих ними доказів, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову.

Так, достовірні, належні та достатні відомості про вручення Позивачу повістки про його виклик саме для направлення для проходження медичного огляду, прийняття уповноваженою особою рішення та вручення йому направлення для проходження ВЛК, що є обов`язковою передумовою притягнення його до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду, у матеріалах справи відсутні.

Позивачем до позовної заяви долучено копію повістки № 997917 про виклик Позивача 15.11.2024 для уточнення даних до територіального центру комплектування та соціальної підтримки при ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , датована 06.11.2024. Частиною повістки є розписка про її отримання без жодних відміток, тобто повістка вручена не була. Доказів її отримання позивачем чи навіть направлення на його адресу, Відповідачем не надано, що ставить під сумнів законність доставлення його в нічний час до ТЦК та СП. Позивач вказує на примусовий характер його доставлення до ТЦК та СП, утримання там, та висунення вимог щодо вчинення певних дій, що Відповідачем не спростовано.

Згідно з доктриною «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), яка була сформульована Європейським судом з прав людини у низці справ, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його (джерела) допомогою, також будуть вважатися неналежними (справа «Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Тобто неправомірність дій, які передували прийняттю суб`єктом владних повноважень певного рішення та створили умови для його прийняття, тягнуть за собою незаконність самого рішення.

Крім того, у долученій до матеріалів справи копії направлення на ВЛК, дату, номер, а також стосовно кого воно складене встановити не можливо у зв`язку з неякісним зображенням. Крім того, підписантом направлення зазначено начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_5 . Перебування з 31.12.2024 ОСОБА_5 у відпустці тривалістю 15 днів з виїздом до м. Чернівці (а.с. 31), а також наявність перед назвою посади відмітки у вигляді правобічної похилої риски, вказує, що направлення підписане іншою особою, проте ким саме не заначено. Також у направленні відсутні будь-які відмітки про його вручення (направлення) Позивачу.

Відповідач стверджує, що направлення вручене Позивачу черговим Чернігівського ОМЦ солдатом ОСОБА_3 , який також склав адміністративний протокол від 02.01.2025 № 553, проте жодних доказів на підтвердження цього не надає.

Подача до суду копій документів належної якості, які можуть бути досліджені судом та за змістом яких можливо встановити істотні для вирішення спору обставини, а також інших доказів на підтвердження обставин, на які Відповідач посилається, є його процесуальним обов`язком, який він має виконувати добросовісно.

Таким чином, належних достовірних та достатніх доказів у контексті ст. 73-74 КАС України щодо вручення позивачу направлення для проходження медичної комісії під особистий підпис та роз`яснення йому вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як то передбачає абз. 2-3 пункту 74 Порядку №560, Відповідачем суду не надано.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, від проходження ВЛК позивач не відмовлявся, натомість просив надати йому додатковий час, щоб зібрати медичні документи для проходження ВЛК з метою забезпечення повноти висновку, складеного за наслідками медичного огляду, однак унаслідок дій Відповідача був позбавлений реальної можливості це зробити.

Згідно з абз. 2-3 п. 3.5 розд. 3 Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008, військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ. Зазначені документи, а також особові справи офіцерського, сержантського, старшинського і рядового складу запасу ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

Вказане дозволяє стверджувати, що у діях Позивача взагалі відсутній умисел на вчинення правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, позаяк, надання медичної документації, яка відсутня в ЕСОЗ, навіть якщо з такої документації не вбачається наявність підстав для виключення особи з військового обліку, є обов`язком як самого військовозобов`язаного який направляється на ВЛК, так і ТЦК та СП, який направляє на огляд до початку такого огляду. Цей обов`язок обумовлений необхідністю детального дослідження стану здоров`я військовозобов`язаного з метою прийняття повного та обґрунтованого висновку щодо його придатності/непридатності до військової служби.

Твердження Позивача про звернення до нього вимоги негайного проходження медичної комісії (о третій годині ночі) та нехтування його проханням про відкладення такого проходження на більш пізній час для можливості надати медичні документи, Відповідачем у відзиві на позов навіть не заперечується. Натомість Відповідач вказує на вину Позивача у тому, що необхідні для проходження ВЛК медичні документи він не тримає при собі постійно.

Стосовно процесуального порядку притягнення до адміністративної відповідальності та законності винесеної постанови суд зазначає наступне.

Відповідно до протоколу № 553 про адміністративне правопорушення від 06.01.2025 позивач о 03:17 год. 02.01.2025 в приміщенні Чернігівського ОМЦ відмовився від отримання направлення та проходження ВЛК, чим порушив вимоги абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На наданій копії протоколу відсутні відомості про ознайомлення Позивача з протоколом, а також про надання ним пояснення з приводу скоєного правопорушення та відомості про час та місце розгляду у справі про адміністративне правопорушення. Іншої копії протоколу сторонами суду не надано. У протоколі про адміністративне правопорушення № 553 також відсутня інформація про місце проживання свідка ОСОБА_2 .

За приписами ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Згідно до ч. 1 ст.277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Аналіз наведених вище правових норм, дає можливість дійти висновку, що обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

З аналізу досліджених судом вбачається, що при притягненні Позивача до адміністративної відповідальності вищевказаних вимог закону дотримано не було.

Так, Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, суду беззаперечно не доведено, що позивач був завчасно повідомлений за три доби до дати розгляду справи відносно нього. З матеріалів справи вбачається, що протокол і постанова про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП були складені у відсутність Позивача та направлені йому поштою, що він стверджує у позовній заяві, та про що свідчать копія поштового конверта з відміткою про його направлення Позивачу (а.с. 9). Суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач отримав протокол та постанову про адміністративне правопорушення раніше, ніж вказав у позовній заяві, або, що він відмовився від отримання поштового відправлення. Акт про відмову від підпису та отримання протоколу про адміністративне правопорушення чи інший підтверджуючий документ до суду на надавалися.

Суд зважає також на те, що в самому тексті постанови вказано, що Позивач притягується до адміністративної відповідальності за відмову від проходження медичного огляду за направленням ОМТЦК/798 від 01.01.2025. Згідно з талоном до супровідного листка № 0575 КНП «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф Чернігівської обласної ради лікар здійснював огляд позивача о 00 год 05 хв. 02.01.2025 (а.с. 5,5 зворот), отже у постанові містилося посилання на неіснуючий документ, адже сторонами визнається та обставина, що направлення на медичну комісію оформлялося вже після доставлення Позивача да ТЦК та СП, тобто 02.01.2025.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У матеріалах справи відсутні докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, а позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Частина 5 ст. 77 КАС України визначає, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Отже, Відповідач не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, та відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

В силу принципу презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України та діє в адміністративному праві, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, що не було зроблено Відповідачем, а тому наявність підстав для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності не доведена. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені обставини суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях Позивача складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено та заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн, які підлягають стягненню на його користь з Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення № 553 від 06 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Олег КОСЕНКО