Справа № 140/13354/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/13354/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області, відповідач) про скасування постанови від 19.08.2024 №ПШ037960.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою відповідача від 19.08.2024 №ПШ037960 за відсутність документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ), а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, з перевізника ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

Позивач не погоджується із вказаною постановою та зазначає, що вказана постанова винесена на підставі акту перевірки від 09.07.2024 №079020, при цьому направлення на проведення перевірки від 04.07.2024 №001308 до акту не прикладено, а в акті перевірки не чітко визначена дата видачі цього направлення. Також в акті перевірки зазначено про порушення пункту 3.3 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, яким затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі Інструкція №385), зі змісту якої слідує, що протокол перевірки та адаптації тахографа обов`язковий лише для міжнародних перевезень. Однак на час перевірки проводилось внутрішні перевезення по маршруту «Ковель-Київ Ковель». Крім того, позивач вказує, що в акті перевірки зазначено, що автомобільний транспорт належить ОСОБА_2 і відповідно ліцензія на перевезення також видана на ОСОБА_2 та на перевірку було представлено договір на перевезення туристів, де чітко вказано, що перевізником є ОСОБА_2 , однак всупереч наведеному по системі «Шлях» саме позивача визначено як перевізника та власника автобуса, хоча він таким не є уже близько двох років.

Ухвалою суду від 25.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 9).

Ухвалою суду від 04.12.2024 позовну заяву на підставі частини тринадцятої статті 171 КАС України залишено без руху (а.с. 23), а ухвалою від 11.12.2024 продовжено розгляд справи (а.с. 28).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваної постанови від 19.08.2024 №ПШ037960. Так, зазначила, що 09.07.2024 посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку №001308 та тижневого графіка перевірок проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо ОСОБА_1 та під час зазначеної перевірки було виявлено, що транспортним засобом SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозились пасажири (нерегулярні перевезення) за відсутності у водія на момент перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа (термін дії наявного у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа сплинув) до транспортного засобу, чим порушено вимоги статті 39 Закону № 2344-ІІІ, Інструкції №385, Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі Положення № 340), що зафіксовано в акті від 09.07.2024 №079020. При цьому, відповідач правомірно у спірних правовідносинах визначив автомобільним перевізником саме позивача, оскільки згідно даних системи «Шлях» підтверджується, що автобус SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є засобом провадження діяльності саме перевізника ОСОБА_1 , натомість перевізниця ОСОБА_2 виконує перевезення іншим транспортним засобом - автобусом BOVA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , крім того, відповідно до Полісу №ЕР221336902 страхувальником виступає ОСОБА_1 , що свідчить, що саме останній використовує зазначений автобус для перевезення пасажирів, а не будь-хто інший. Також зазначила, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, до видів діяльності якого належать КВЕД 49.39 «Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.» та КВЕД 79.11 «Діяльність туристичних агентств», при цьому, КВЕД щодо надання транспорту в оренду відсутній. Більше того, наказом Укртрансбезпеки від 29.09.2016 №685 ОСОБА_1 видано ліцензію на наступні перевезення: внутрішні перевезення пасажирів автобусами; міжнародні перевезення пасажирів автобусами; внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення (наказ за покликанням: http://surl.li/lvfkwi). Зазначила, що суб`єктом відповідальності відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ виступає саме автомобільний перевізник, а не власник транспортного засобу. При цьому, при розгляді справи начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області брались до уваги й копія договору на перевезення туристів від 01.07.2024 та список туристів, однак дослідження змісту останнього підтвердило, що вказаний договір не має стосунку до перевезення, перевіреного 09.07.2024, а ОСОБА_2 не може бути перевізником у даних спірних правовідносинах (а.с.31-35).

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві відповідно до щотижневого графіка проведення рейдових перевірок у період з 08.07.2024 по 14.07.2024 (а.с.38), на підставі направлення від 04.07.2024 №001308 (а.с.37) проводилася рейдова перевірка на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, які знаходяться на адміністративній території м. Києва та Київської області. У ході рейдової перевірки 09.07.2024 о 21:50 у місті Києві на АС «Дачна» було перевірено транспортний засіб автобус марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Для перевірки водій вказаного транспортного засобу надав посвідчення водія (а.с. 39 зворот), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , з якого вбачається, що власником транспортного засобу є ОСОБА_2 (а.с. 39), протокол перевірки та адаптації техографа до транспортного засобу від 04.04.2022 (а.с. 40), поліс №ЕР221336902 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (а.с. 41); договір на перевезення туристів від 01.07.2024 та список групи, яка їде на екскурсію «Дубно-Київ» 06-09.07.2024 (а.с.43).

Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.07.2024 №079020 (далі - акт перевірки) зафіксовано порушення суб`єктом господарювання статті 39 Закону № 2344-ІІІ, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статтею 60 вказаного Закону, а саме при здійсненні нерегулярних пасажирських перевезень згідно з договором від 01.07.2024 перевізник не забезпечив водія необхідними документами відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, чим порушено пункт 3.3 Інструкції №385 (а.с. 5, 36).

01.08.2024 відповідач надіслав позивачу рекомендованим листом повідомлення від 29.07.2024 №64262/24/24-24 про розгляд з 10 по 12 год. 19.08.2024 справи про порушення абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, виявленого під час проведення рейдової перевірки, а також копію акту перевірки №079020 (а.с. 46).

Постановою в. о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.08.2024 №ПШ037960 з перевізника ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн за відсутність документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону №2344-ІІІ, а саме: протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, SCANIA НОМЕР_1 , відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 цього Закону (а.с.4, 47).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон №2344-III, який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону №2344-ІII центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За змістом частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Як установлено частиною чотирнадцятою статті 6 Закону №2344-III, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №2344-ІII, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт; нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Згідно з пунктом 12 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Відповідно до пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Як установлено пунктами 20, 21 Порядку №1567, виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктами 25 - 27 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Статтею 39 Закону №2344-ІІІ визначено перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Відповідно до частини четвертої статті 39 Закону №2344-III документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність автомобільних перевізників за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вжите в частині другій статті 39 Закону №2344-III словосполучення «інші документи, передбачені законодавством» означає, що перелік документів згідно з вказаною нормою не є вичерпним.

Така конструкція норми зумовлена обов`язками, які Закон №2344-III покладає на автомобільного перевізника.

Відповідно до статті 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Статтею 34 Закону №2344-III також визначено, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку установлені Положенням №340, яке розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (пункт 1.3 розділу I Положення №340).

Пунктом 1.5 Положення №340 визначено, що тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Згідно з пунктом 6.1. Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 затверджено Інструкцію №385.

Згідно з пунктом 1.3 розділу І Інструкції №385 її положення поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

За визначеннями, наведеними у пункті 1.4 розділу I Інструкції №385, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; перевізники - це суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом; ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції "майстерні або механіка" та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання (далі - Перелік).

Відповідно до пункту 3.3 розділу IІІ Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі, зокрема, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Пунктом 2.6 розділу IІІ Інструкції № 385 передбачено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки.

З аналізу наведених норм слідує, що протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу є документом, наявність якого необхідна під час здійснення перевізником нерегулярних пасажирських перевезень, та є «іншим документом, передбаченим законодавством» в розумінні частини четвертої статті 39 Закону №2344-III.

При цьому, при здійсненні відповідних пасажирських перевезень транспортний засіб повинен бути обладнаний діючим та повіреним тахографом.

Не пред`явлення вказаних документів на момент проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344-ІІІ.

Суд зазначає, що під час здійснення перевірки 09.07.2024 водій надав протокол перевірки та адаптації техографа до транспортного засобу від 04.04.2022 (а.с. 40), з якого вбачається, що транспортний засіб марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаний тахографом, однак з урахуванням вимог пункту 2.6 розділу IІІ Інструкції № 385 термін дії вказаного протоколу закінчився у квітні 2024 року, позаяк перевірка та адаптація тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР повинна виконуватися періодично кожні два роки.

Таким чином, актом перевірки від 09.07.2024 №079020 зафіксовано, що при здійсненні нерегулярних пасажирських перевезень перевізник не забезпечив водія необхідними документами протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (а.с. 5, 36).

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на те, що протокол перевірки та адаптації тахографа обов`язковий лише для міжнародних перевезень, оскільки, як зазначалось вище, дія Інструкції №385 поширюється на усіх суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Так, використання тахографів є обов`язковим не лише при виконанні міжнародних перевезень, оскільки в силу пункту 1.3. Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Також суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач у спірних правовідносинах безпідставно саме його визначив автомобільним перевізником, а не ОСОБА_2 , з огляду на таке.

Абзацом першим частини першої статті 60 Закону №2344-IIІ визначено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 (а.с. 39).

Разом з тим, суд зазначає, що аналізуючи наведені вище положення законодавства, слід дійти висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20, від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22, та від 12.06.2024 у справі №140/2050/22.

При вирішенні даного спору, суд також враховує, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню. У свою чергу, пунктом 24 частини першої статті 7 вказаного Закону визначено, що ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1001 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом (далі - Ліцензійні умови, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Ліцензійних умов єдина інформаційно-аналітична система - реєстр, функцією якого є збирання, накопичення, облік та надання інформації про засоби провадження діяльності, матеріально-технічну базу та персонал ліцензіата;

засоби провадження діяльності - транспортні засоби здобувачів ліцензії, ліцензіатів, відповідно заявлені та такі, що використовуються для провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до підпункту 4 пункту 27 Ліцензійних умов до використання під час провадження господарської діяльності допускаються транспортні засоби, які, зокрема, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як засоби провадження господарської діяльності ліцензіата, що відповідають цим Ліцензійним умовам.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, до видів діяльності якого належать 49.39 «Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.» (основний) та 79.11 «Діяльність туристичних агентств» (а.с. 44).

Як слідує із даних системи «Шлях», транспортний засіб автобус марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є засобом провадження діяльності саме перевізника ОСОБА_1 (а.с. 45), про що також зазначено в акті перевірки (а.с. 5, 36).

Також відповідач до відзиву на позовну заяву долучив інформацію про перевізника (а.с. 44 зворот), з якої вбачається, що наказом Укртрансбезпеки від 29.09.2016 №685 видано перевізнику ОСОБА_1 ліцензію на перевезення, засіб провадження діяльності -транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Натомість, згідно даних системи «Шлях» засобом провадження діяльності перевізника ОСОБА_2 є інший транспортний засіб - автобус BOVA, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 45 зворот).

Пунктом 28 Ліцензійних умов передбачено, що використання транспортного засобу одночасно декількома ліцензіатами заборонено.

Вказане вище свідчить про те, що саме позивач використовує для перевезення пасажирів транспортний засіб марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Більше того, під час перевірки водій надав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР221336902, з якого вбачається страхувальником є саме ОСОБА_1 , забезпечений транспортний засіб - SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також визначаючи у спірних правовідносинах автомобільного перевізника відповідачем враховано відеозапис процесу перевірки 09.07.2024, який також судом досліджувався, та з якого слідує, що водій на пропозицію інспектора зателефонувати перевізнику погодився та зателефонував саме чоловіку, а не жінці, звернувшись до нього «Миколайович».

Крім того, при розгляді справи про порушення відповідачем досліджувався договір на перевезення туристів від 01.07.2024 та список туристів (а.с. 43), однак, дослідження змісту останнього підтвердило, що вказаний договір не має стосунку до перевезення, перевіреного 09.07.2024, а ОСОБА_2 не може бути перевізником у даних спірних правовідносинах, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону №2344-ІII нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Пунктом 56 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 (далі Привила №176), передбачено, що договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки.

Отже, договір на здійснення нерегулярних перевезень повинен містити, зокрема, конкретну дату та час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту.

Відповідно до пункту 60 Привил №176 передній трафарет автобуса містить напис червоною фарбою «Нерегулярне перевезення» на білому фоні.

Під час перевірки 09.07.2024 транспортний засіб - автобус марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , містив передній трафарет з написом «Нерегулярні» (а.с. 42), що також підтверджується відеозаписом перевірки та водій підтвердив виконання саме нерегулярних пасажирських перевезень.

Пунктом 1.1 договору на перевезення туристів від 01.07.2024 передбачено надання послуг по перевезенню пасажирів (туристична група) в період з 06.07. по 09.07.2024 по маршруту «Ковель-Дубно-Київ».(а.с. 43).

Отже, автобус мав вирушити із міста Ковель (початковий пункт) до міста Дубно (проміжний пункт), а потім до міста Київ (кінцевий пункт). В той же час, на момент перевірки даний автобус рухався за маршрутом з міста Києва до міста Дубно, що також підтверджується відеозаписом перевірки, досліджуючи який суд встановив, що водій підтвердив відправлення автобусу о 22 год. з міста Києва до міста Дубно, зазначивши, що в подальшому пасажири пересядуть в інший автобус. Вказане вище, в тому числі і маршрут суперечить умовам, визначеним договором від 01.07.2024.

Крім того, договір від 01.07.2024 не містить конкретної дати та часу здійснення перевезень, а зазначення у ньому періоду з 06.07. по 09.07.2024 є абстрактним та не відповідає вимогам Закону №2344-ІII, Правил №176.

З урахуванням наведеного суд погоджується з відповідачем, що договір на перевезення туристів від 01.07.2024, з огляду на невиконання його умов, не може підтверджувати те, що автомобільним перевізником у спірних правовідносинах є ОСОБА_2 . Вказаний договір лише підтверджує намір ОСОБА_2 надати ОСОБА_4 послуги із нерегулярних перевезень пасажирів в період з 06.07. по 09.07.2024 по маршруту «Ковель-Дубно-Київ», однак жодним чином не стосується перевезення, яке мало місце 09.07.2024.

Таким чином, підсумовуючи вище наведене суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах правильно визначив автомобільним перевізником саме позивача ОСОБА_1 , позаяк нерегулярне пасажирське перевезення 09.07.2024 виконувалось за маршрутом «Київ-Дубно» на автобусі марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що використовується позивачем, який є фізичною особою - підприємцем, має ліцензію на перевезення пасажирів, вказаний автобус внесений ним як засіб провадження діяльності (система «Шлях»), застрахований ним же відповідно до полісу №ЕР221336902, у свою чергу, договір від 01.07.2024 не стосується перевезення, яке мало місце 09.07.2024.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 01.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.08.2024 №ПШ037960 винесена за наявності фактичних та правових підстав, є правомірною та такою, що прийнята відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, доводи позивача про безпідставність застосування до нього адміністративно-господарського штрафу не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про скасування вказаної постанови необхідно відмовити.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (43020, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Підгаєцька, 3).

Суддя О. О. Андрусенко