Справа № 320/20954/24
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року Справа №320/20954/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестер ВТ" до Головного управління ДПС у м. Києві , Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "Вестер ВТ" з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Державної податкової служби України, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

1. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 05.01.2024р. № 4 про застосування штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 05.01.2024 р. №4 про застосування до ТОВ Вестер ВТ штрафу в розмірі 172 960 (сто сімдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят) гривень 75 копійок.

3. Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби України в м. Києві (ідентифікаційний код 44116011), внести заяву ТОВ Вестер ВТ (ідентифікаційний код 43887791) про повернення сум бюджетного відшкодування до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

4. Визнати неправомірним та скасувати рішення Державної податкової служби України від 25.03.2024 року №8215/6/99-00-06-01-04-06 про результати розгляду скарги ТОВ "Вестер ВТ".

5. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві () на користь ТОВ "Вестер ВТ" (ідентифікаційний код 43887791) заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 691 843 (шістсот дев`яносто одну тисячу вісімсот сорок три) гривні.

Позиції сторін

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем були надані контролюючому органу усі запитувані документи. Позивач також вказує, що під час проведення інвентаризації відхилень наявності основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів та інших активів виявлено не було, що виключає коригування кількісних та вартісних показників в бухгалтерському та податковому обліку.

На думку позивача, придбання транспортного засобу для адміністративних потреб товариства та використання його у господарській діяльності підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Також вказує, що твердження контролюючого органу щодо використання транспортного засобу в неоподатковуваних операціях ґрунтується на припущеннях і жодним чином не є підтвердженим.

Позивач також зазначає, що оцінка економічної доцільності прийнятих платником податків рішень перебуває поза межами площини повноважень контролюючого органу.

Враховуючи викладене, на переконання позивача акт перевірки складений лише на підставі необґрунтованих даних та суб`єктивних припущень посадових осіб контролюючого органу, які не мають жодних підтверджуючих доказів та призвели до неправомірних висновків, що підлягають скасуванню.

Таким чином, позивач наполягає на протиправності спірних податкових повідомлень-рішень від 05.01.2024р. № 4 та № 4 та просить суд їх скасувати.

Відповідач ГУ ДПС у м. Києві проти позову заперечив з тих підстав, що позивачем не спростовано відсутність будь-якої економічної вигоди від придбання автомобіля для використання в господарських цілях товариства, що свідчить про правомірність висновків про відсутність документального підтвердження використання такого автомобіля виключно у господарській діяльності суб`єкта господарювання. Контролюючий орган також вказав, що позивач міг дотриматись норм податкового законодавства, однак не вжив достатніх заходів для їх дотримання, що свідчить про недобросовісність та наявність вини у позивача як платника податку.

Контролюючий орган викладені в акті перевірки висновки вважає обґрунтованими, а спірні податкові повідомлення-рішення від 05.01.2024р. № 4 та № 4 - правомірними та в задоволенні позову просить суд відмовити.

Відповідач ДПС України зазначає, що оскаржуване рішення ДПС від 25.03.2024 року №8215/6/99- 00-06-01-04-06, яким залишено без змін ППР ГУ ДПС у м. Києві від 05.01.2024 №4, №4, а скаргу - без задоволення, не є юридично значимим для позивача, оскільки жодних заходів його реалізації щодо позивача не передбачає, не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки платника шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, підстави скасування такого рішення та для задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні. Аналогічний висновок знаходить своє підтвердження в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.03.2019 № 810/869/16, від 27.04.2020 № 360/1050/19.

Просить відмовити в задоволенні позову.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 04.07.2024 позовну заяву у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 169 КАС України було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам ч. ч. 3, 4 ст. 161 КАС України.

12.07.2024 позивачем подано до суду докази про сплату судового збору, та уточнену позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

13.08.2024 через систему Електронний суд надійшов відзив від відповідача ДПС України.

16.08.2024 подано відзив відповідачем ГУ ДПС у м. Києві.

Встановлені обставини судом

Головним управлінням на підставі направлень від 01.11.2023 № 19751/26-15-07-04-02 та від 07.11.2023 року № 20158/26-15-07-04-01, виданих Головним управлінням ДПС у м. Києві заступнику начальника відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ окремих платників управління спеціального аудиту, головному державному інспектору відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ великих платників управління спеціального аудиту та наказу від 13.10.2023 № 5059-п, виданого Головним управлінням ДПС у м. Києві, на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України (далі - ПК України), проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» () з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за серпень 2023 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 17.09.2023 № ).

З направленнями на проведення перевірки ознайомлено платника податків під підпис 01.11.2023 та 07.11.2023 року з наданням копії наказу про проведення перевірки представнику за довіреністю від 30.10.2023 № 6/н ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» Аліні Коржанко.

За результатами перевірки складено акт перевірки № 74777/26-15-07-04-02/43887791 від 15.11.2023, відповідно до якого встановлено наступні порушення з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2023 року у Декларації заявленого до відшкодування з бюджету від?ємного значення з ПДВ:

1. абз. г) п. 198.5 ст. 198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, оскільки ним завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за серпень 2023 року на 691 843 гривні;

2. п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, оскільки TOB «ВЕСТЕР BT» не виписано (не оформлено), не зареєстровано податкові накладні за серпень 2023 року на 691 843 гривні.

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 05.01.2024р. № 4 та № 4.

Не погодившись з викладеними в акті перевірки висновками щодо виявлених порушень податкового законодавства України 14.12.2023 позивач звернувся із запереченнями до ГУ ДПС у м. Києві, за результатами розгляду якого контролюючий орган листом від 29.12.2023 № 53158/1/26-15-07-04-01-08 повідомив, що висновки акта перевірки залишені без змін, а заперечення - без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ДПС у місті Києві, 02.02.2024 позивач звернувся до ДПС України зі скаргою на спірні ППР.

Рішенням ДПС України від 25.03.2024 № 8215/6/99-00-06-01-04-06 спірні ППР ГУ ДПС у місті Києві залишені без змін, а скарга - без задоволення.

Не погоджуючись з обґрунтованістю вищезазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Застосовано судом норми права та висновки суду

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Вирішуючи даний спір суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI.

Відповідно до п.п.14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Підпунктом 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПКУ передбачено, що платник податків зобов?язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.

Приписи п. 198.1 ст. 198 ПК України визначають, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з, зокрема, придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регламентовані статтею 200 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, законодавцем визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв`язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум податку на додану вартість, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв`язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25.03.2021 (справа №П/811/1491/16).

При цьому, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 13 липня 2021 року у справі № 815/7122/14, від 27 травня 2021 року у справі № 808/3513/16, від 01 грудня 2021 року у справі № 140/6978/20 та від 20 грудня 2021 року у справі № 640/16024/19.

В свою чергу Верховний Суд у постанові від 15 січня 2021 року у справі № 814/467/17 зазначив, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

У свою чергу, з урахуванням наведених вище положень пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, право платника податку на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість за рахунок від`ємного значення з цього податку виникає у випадку правомірного формування відповідних даних податкового обліку. При цьому обов`язок з нарахування податкових зобов`язань виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України, виникає у платника податку у разі використання придбаних товарів в операціях, що не є його господарською діяльністю.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР» та ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» було укладено договір від 06.06.2022 № ПАсА-0002/157 про поставку автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER.

На виконання договору від 06.06.2022 № ПАсА-0002/157 ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР» поставило ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER / дизель / 2997 см.3 / 300 к.с., номер кузова НОМЕР_1 , 2021 року випуску, показання спідометру 32 км., згідно видаткової накладної від 08.06.2022 № ПАcPА-000085 та акту виконаних робіт від 08.06.2022 № ПАсСА-005369 на загальну суму 4 151 058,46 грн., у тому числі ПДВ 691 843,07 гривні.

ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР» виписало ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» податкові накладні від 06.06.2022 № 99, яка зареєстрована в ЄРПН 30.06.2022 за № , на загальну суму 2 926 767,60 грн., в тому числі 487 794,60 грн., від 07.06.2022 № 116, яка зареєстрована в ЄРПН 30.06.2022 за № , на загальну суму 1 016 600,00 грн., в тому числі 169 433,33 грн., від 08.06.2022 № 135, яка зареєстрована в ЄРПН 30.06.2022 за № , на загальну суму 207 690,86 грн., в тому числі 34 615,14 гривень.

Суми ПДВ у розмірі 487 794,60 грн., 207 690,86 грн. та 34 615,14 грн. включені ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» до розрахунку суми бюджетного відшкодування за серпень 2023 року.

Згідно з наказом ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» від 02.01.2023 № А0-0000001 введено в експлуатацію автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER HT405-357DB 2996cc T/C 300PS Diesel AWD 5 Door Auto HSE - 2021 - SALGA2BW9MA453874.

Наказом ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» від 02.01.2023 № 2-3 встановлено базові норми витрат палива для автомобіля на пересування у міській межі і на трасі під час відряджень.

Під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВЕСТЕР ВТ» 09.11.2023 проведено огляд автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER та зафіксовано показання спідометру 18 174 кілометри. Суд зауважує, що належних та допустимих доказів щодо взагалі не використання або використання позивачем вказаного автомобільного засобу не в межах господарської діяльності товариства відповідачами не надано, що в свою чергу, зокрема, але не виключно, підтверджує використання в вказаного автомобільного засобу у господарських цілях товариства, оскільки показання спідометру змінилось в сторону збільшення з 32 км. (станом на дату поставки) до 18 174 км (станом на час проведення перевірки).

Суд не приймає доводи контролюючого органу щодо не реєстрації жодної податкової накладної на реалізацію товарів/робіт/послуг як ознаки не використання вказаного автомобільного засобу у господарських цілях, оскільки поняття "господарська діяльність" не включає такої обов`язкової ознаки, як одержання прибутку, оскільки неотримання прибутку від окремої господарської операції не може свідчити про відсутність у цій операції ознак господарської діяльності та вказувати в цілому на збитковий характер господарської діяльності товариства, що діє на власний ризик.

Згідно наказу ТОВ "Вестер ВТ" від 02.01.2023 року №AO-0000001 введено в експлуатацію автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER HT405-357DB 2996cc T/C 300PS Diesel AWD 5 Door Auto HSE-2021-SALGA2BW9MA453874.

Крім того, наказом позивача від 02.03.2021 року № 2-3 встановлено базові норми витрат палива для автомобіля на пересування у міській межі і на трасі під час відряджень.

Суд вказує, що контролюючим органом не заперечується належним чином оформленість первинних документів, що підтверджують факт придбання ТОВ «Вестер ВТ» автомобіля та зарахування його на балансовий облік товариства.

Крім того, ГУ ДПС у Хмельницькій області у ході перевірки встановлено, що ТОВ «Віді Пауер» складено на користь позивача та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму 4 151 058,46 грн., у тому числі ПДВ 691 843,07 гривні.

Матеріали справи також свідчать, що придбаний транспортний засіб використовувався ТОВ «Віді Пауер» у власній господарській діяльності. Доказів на підтвердження зворотнього контролюючим органом не надано.

Крім того, судом встановлено, що запитом від 01.11.2023 року № 1, для проведення перевірки ГУ ДПС у м. Києві витребувано у позивача наступний перелік документів:

- наказ про призначення директор;

- договори оренди на офісні, складські чи виробничі приміщення, договори зберігання;

- оборотно-сальдові відомості розгорнуті (аналітика по договорам/товару) за червень 2022 року, серпень 2023 року: 10, 15, 20, 28, 361, 631 та загальна оборотно-сальдова відомості. За кожний місяць окремо;

- банківські виписки (платіжні доручення), що підтверджують факт оплати постачальникам, по яким сформовано суму бюджетного відшкодування з ПДВ за серпень 2023 року (згідно додатка 3 до декларації з ПДВ за серпень 2023);

- договори з додатками з постачальниками за червень 2022 року;

- договори з покупцями, акти виконаних робіт за червень 2022, серпень 2023 року;

- акти введення в експлуатацію основних засобів;

- свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів;

- наказ про облікову політику підприємства;

- наказ про встановлення норм витрат (списання) палива, мастила, тощо відповідно до діючого законодавства;

- первинні документи, що підтверджують факт придбання, використання (списання) паливно-мастильних матеріалів відповідно до діючого законодавства;

- договори позики (кредиту/фінансової допомоги) (за наявності);

- інші документи, що пов?язані з предметом перевірки але не ввійшли до переліку (за наявності).

08.11.2023 року позивачем були надані ГУ ДПС у м. Києві всі наявні запитувані документи та повідомлено, що інвентаризація основних засобів підприємства проводилась згідно Наказу № 4-3 від 30.06.2023 року "Про проведення інвентаризації" затверджений директором ТОВ "Вестер ВТ" ОСОБА_1 , комісією, склад якої затверджений наказом № 3-3 від 02.01.2023 року "Про створення інвентаризаційної комісії". Під час проведення інвентаризації відхилень наявності основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів та інших активів виявлено не було, що виключає коригування кількісних і вартісних показників в бухгалтерському та податковому обліку.

Отже, судом встановлено, що контролюючий орган не заявив жодних зауважень щодо змісту, обсягу та форми наданих позивачем первинних документів, що свідчить про належним чином складеність вказаних документів, що спростовують висновки контролюючого органу щодо протиправності заниження суми податкового зобов`язання з ПДВ.

Суд також вказує, що підтвердженням використання автомобільного засобу в межах господарської діяльності вказують наступні документи:

- наказ від 02.01.2023 № 1 - З, яким визначено здійснювати використання транспортного засобу виключно для виконання службових завдань, утримання автомобіля в належному технічно справному стані;

- акт виконаних робіт № ПАсСА-005369 щодо встановлення запчастин на транспортний засіб Range Rover з серійним номером SALGA2BW9MA453874;

- наказ № 2 - З від 02.01.2023 щодо затвердження норми витрат палива по підприємству на автотранспортні засоби на 2023 рік згідно з додатком № 1, в якому вказаний автомобіль з серійним номером SALGA2BW9MA453874;

- авансові звіти від 08.08.2023 № 1, від 21.08.2023 № 2, від 28.08.2023 № 3;

- фіскальні чеки від 08.08.2023, від 21.08.2023, від 28.08.2023 щодо підтвердження придбання товарно-матеріальних цінностей (ДП-3 Євро5 та PULLS ДП-Євро5);

- акт списання палива від 21.08.2023 № ВТ-0000001 на суму 2 383,40 грн. (54,49 л.);

- акт списання палива від 28.08.2023 № ВТ-0000002 на суму 1 928,16 грн. (39,9 л.);

- акт контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 03.07.2023 щодо підтвердження значення транспортного засобу з серійним номером SALGA2BW9MA453874 в інвентаризаційному описі та фактичне його виявлення контрольною перевіркою.

Отже, судом встановлено, що вищенаведеними документами, зокрема, копіями звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, фіскальними чеками зі сплати дизельного палива, а також актів списання товарів (дизпалива) підтверджується факт використання транспортного засобу у адміністративних цілях ТОВ «Вестер ВТ», а також списання пального. При цьому відсутність факту реалізації товарів/послуг за відомостями Єдиного реєстру податкових накладних не може бути безумовною підставою для висновку про невикористання транспортного засобу у межах господарської діяльності ТОВ «Вестер ВТ» з огляду на надані під час перевірки належним чином складених підтверджуючих документів, зокрема, щодо яких, контролюючим органом, не заявлено зауважень.

В той же час, контролюючим органом під час судового розгляду не спростовано тієї обставини, що факт придбання ТОВ "Вестер ВТ" автомобіля та зарахування його на балансовий облік товариства підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Викладене, у свою чергу, свідчить про необґрунтованість позиції контролюючого органу щодо відсутності документального підтвердження факту використання підприємством автомобіля у власній господарській діяльності, а відтак й про помилковість висновків податкового органу щодо відсутності у платника податків права на бюджетне відшкодування.

До аналогічних правових висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 14.09.2022 по справі № 560/1318/22.

Враховуючи встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин суд приходить до висновку про наявність достатніх фактичних та юридичних підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 24.06.2022 № у повному обсязі з мотивів його протиправності.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у м. Києві внести заяву ТОВ «Вестер ВТ» про повернення сум бюджетного відшкодування до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та стягнення з Державного бюджету України заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 691 843 гривень суд зазначає про їх передчасність та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

До такого Реєстру вносяться такі дані: 1) найменування платника податку та його індивідуальний податковий номер; 2) дата подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, поданої у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання); 3) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначена у кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; 4) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшена на суму податкового боргу; 5) реквізити поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування; 6) реквізити бюджетних рахунків для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; 7) реквізити бюджетного рахунка, з якого здійснюється бюджетне відшкодування податку; 8) дата початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява про повернення суми бюджетного відшкодування, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); 9) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дата поданої до контролюючого органу заяви в разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування; 10) дата складення та вручення платнику податків акта перевірки; 11) дата та номер податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням (у разі подання) уточнюючого розрахунку, неузгоджена контролюючим органом; 12) дата початку оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, що оскаржується; 13) дата закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, узгоджена за результатами оскарження; 14) сума узгодженого контролюючим органом бюджетного відшкодування за кожною заявою та дата її узгодження; 15) дата та сума повернення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку; 16) дата та сума зарахування (перерахування) в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Відповідно до підпункту 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Порядок узгодження зазначеної у заяві суми бюджетного відшкодування закріплений в пункті 200.12 статті 200 Податкового кодексу України.

Так, зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат: а) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки; б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки; г) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення; ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

Зокрема, у випадках, передбачених підпунктами "а", "г" і "ґ" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Таким чином, Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість передбачає його інформаційне наповнення контролюючими органами та внесення до нього інформації у строки та порядку, визначеному наведеним вище положеннями Податкового кодексу України.

Відтак, у разі набрання даним рішення суду законної сили не пізніше наступного дня контролюючий орган має вчинити відповідні дії щодо внесення до Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість відомостей щодо узгодженості сум бюджетного відшкодування, на підставі чого у подальшому буде здійснено заходи по відшкодуванню ПДВ на рахунок платника податку.

Стосовно позовної вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення Державної податкової служби України від 25.03.2024 року №8215/6/99-00-06-01-04-06 про результати розгляду скарги ТОВ «Вестер ВТ» суд вказує, що вказане рішення не є таким, що прийнятий у зв`язку з реалізацією управлінських повноважень, а є актом вирішення спору в досудовому порядку, не породжує жодних правових наслідків для позивача, а визнання цього рішення протиправним та його скасування не призведе до відновлення порушеного права. Отже, оскарження зазначеного рішення є неналежним способом судового захисту.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.01.2024р. № 4 та № 4. В решті вимог суд відмовляє.

Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються заперечення та доводи, як того вимагають приписи частини першої статті 77 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема також витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позову до суду 26 430,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 11.07.2024 № 15.

За правилами ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 26 430,00 грн, а позовні вимоги задоволено частково, наявні підстави для стягнення витрат зі сплати судового збору у сумі 20 374,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві, оскільки є суб`єктом, який приймав спірні податкові повідомлення-рішення.

Суд зазначає, що на час вирішення справи, позивачем не заявлено до стягнення понесені витрати на професійну правничу допомогу, не надано до суду відповідних доказів, у зв`язку з чим, вирішенню судом такі витрати за ст. 134 та ст. 139 КАС України, під час винесення рішення у даній справі, не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестер ВТ" - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 05.01.2024 № 4 та № 4.

3. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестер ВТ" (вулиця Євгена Коновальця, 44-А, м. Київ, 01133, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ) витрати по сплаті судового збору у сумі 20 374 (двадцять тисяч триста сімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.