Справа № 280/11517/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 лютого 2025 року Справа № 280/11517/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7а, м. Кропивницький, 25009, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 29 листопада 2024 року №98 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за списком №1 періоди її роботи з 15 липня 2005 року по 18 серпня 2005 року, з 01 квітня 2006 року по 02 серпня 2006 року, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року з 06 жовтня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому рішенням відповідача від 29 листопада 2024 року № 98 відмовлено у такому призначенні, у зв`язку із недосягненням нею необхідного пенсійного віку. Вказаним рішенням позивача, зокрема, повідомлено про незарахувнаня до її пільгового стажу періоду роботи з 15 липня 2005 року по 18 серпня 2005 року, згідно довідки від 11 липня 2024 року № 125-413 у зв`язку із відсутністю інформації стосовно проведення атестації робочих місць. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки записи трудової книжки та надані документи підтверджують наявність у позивача необхідного пільгового та страхового стажу. Окрім тоо позивач досягла необхідного пенсійного віку. З огляду на вказане позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді від 16 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/11517/24, розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Також, вказаною ухвалою судді від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області витребувано засвідчені належним чином копії матеріалів звернення позивача із заявою про призначення пенсії, копію оскаржуваного в даній справі рішення та розрахунок стажу, проведеного за наслідками розгляду заяви позивача.

18 грудня 2024 року від представника відповідача до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву в обгрунтувнаня якого вказано, що оскаржуване рішення є правомірним та таким, що винесено у відповідності вимог чинного законодавства, оскільки станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилось 45 років, в той час як з урахуванням пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком на пільгових умовах по Списку 1 призначається після досягнення особою 50 років. Вказує про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу заявлених позивачем періодів роботи. У задоволенні позову просить відмовити.

02 січня 2025 року предстанвиком третьої особи до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано пояснення, які містять запереченя проти задоволення позову з огляду на недосягнення позивачем 50-річного віку. Звертає увагу суду на те, що період роботи позивача з 15 липня 2005 року по 18 серпня 2005 року не зарахований до пільгового стажу, згідно довідки від 11 листопада 2024 року № 125-413, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочих місць. Вказує, що згідно наданих документів не підтвердилась наявність у позивача пільгового стажу, отже правових підстав для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону № 1058 позивачу немає. Вказує, що позивач в позовні заяві посилається на рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, яким визнано неконституційними положення статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213. Однак, зазначене рішення КСУ не може бути застосоване для вирішення питання призначення пенсії позивачу, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11 жовтня 2017 року. Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Норми статті 114, п. 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 8 є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами. Отже, вимога щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 06 жовтня 2024 року відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суперечить чинному законодавству України. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. У задоволенні позову просить відмовити. Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до оргінв пенсійного фонду України із заявою від 25 листопада 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV.

З огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року за № 22-1, вищезазначена заява з урахуванням принципу екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 29 листопада 2024 року №98 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відстуністю необхідного пільгового стажу, а також недосягненням необхідного пенсійного віку.

Згідно вказаного рішення вік позивача становить 45 років 1 місяць 20 днів.

Страховий стаж позивача становить 32 роки 7 місяців 19 днів, в тому числі Список № 1 - 7 років.

Пільговий стаж за Списком № 1 становить 7 років 10 місяців 13 днів.

За результатом розгляду документів, до страхового стажу враховано всі періоди роботи.

До пільгового стажу роботи не зараховано період з 15 липня 2005 року по 18 серпня 2005 року, згідно довідки від 11 листопада 2024 року № 125-413, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочих місць. Право на призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону.

З урахуванням наявних документів позивач набуде після досягнення 50-річного віку з 06 жовтня 2029 року.

Також, із розрахунку стажу, проведеного за результатами розгляду заяви позивача, їй стало відомо про незарахування до її пільгового стажу періоду роботи з 01 квітня 2006 року по 02 серпня 2006 року.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом а статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років. При цьому, одночасно запроваджено правила поетапного збільшення показника вікового цензу за якими, жінки, дати народження яких припадали, зокрема, на період з 01 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію по досягненню 50 років.

Законом №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із пунктом 1 частини 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.

Таким чином, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02 березня 2015 року та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09 липня 2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року року.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З вищевикладеного слідує, що з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09 липня 2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року року.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Як встановлено судом, позивач на момент звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 25 листопада 2024 року досягла 45 років, відтак, доводи пенсійного органу про відсутність у позивача необхідного пенсійного віку на момент її звернення з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є безпідставними, а рішення про відмову у призначенні пенсії з підстави недосягнення необхідного пенсійного віку протиправним.

Також, суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не було зараховано до пільгового стажу по Списку №1 період роботи позивача з 15 липня 2005 року по 18 серпня 2005 року у Відкритому акціонерному товаристві «Електрометалургійний завод «Дніпроспесталь» ім. А.М Кузьміна» на посаді машиніста крану металургійного виробництва, зайнятого на гаячих роботах згідно довідки від 11 листопада 2024 року № 125-413, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту проведення атестації робочих місць за умовами праці та Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок щодо проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.

Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

З урахуванням викладеного, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а.

За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів роботи роботи з 15 липня 2005 року по 18 серпня 2005 року у Відкритому акціонерному товаристві «Електрометалургійний завод «Дніпроспесталь» ім. А.М Кузьміна» на посаді машиніста крану металургійного виробництва, зайнятого на гаячих роботах.

Окрім того,з урахувнаням рорахунку стажу, проведеного за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 від 25 листопада 2024 року, до пільгвого стажу позивача не зараховнао період роботи з 01 квітня 2006 року по 08 серпня 2006 року.

Підтав незарахування вищезазначеного періоду роботи позивавача до її пільгового стажу оскаржуване в даній справі рішення, відзив на позов та пояснення третьої особи не містять.

В той же час, згідно записів у трудовій книжці позивача Серії НОМЕР_2 від 05 жовтня 2000 року, копія якої міститься в мтаеріалах справи, а також довідки про підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відстуності трудової книжки або відповідних записів у ній від 11 листопада 2024 року № 125-413, виданій Приватним акціонерним товраиством «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», яка надавалась відповідачу разом із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 від 25 листопада 2024 року, у період з 01 квітня 2006 року по 08 серпня 2006 року позивач працювала на посаді машиніста крана металургійного виробництва, зайнятого на гарячих роботах та виконувала роботи за вказаною професією, яка з урахуванням розділу III, підрозділ 3, позиції 3.3а постанови Кабінету міністрів України № 36 від 16 січня 2003 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 1.

З огляду на вказане, відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу позивача її період роботи з 01 квітня 2006 року по 02 серпня 2006 року під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 від 25 листопада 2024 року, у зв`язку із чим, таке зарахування необхідно здійснти в судовому порядку.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Кіровоградській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 06 жовтня 2024 року, суд вважає за необхідне зазначити таке.

З гідно оскаржуваного в даній справі рішення, на момент звернення позивача із заявою від 25 листопада 2024 року, вона мала необхідний вік 45 років.

У спірних правовідносинах станом на день звернення із заявою про призначення пенсії позивач досягла 45 років 1 місяць 20 днів, її загальний страховий стаж становить 32 роки 7 місяців 19 днів, з них за списком № 1 - 7 років 10 місяців 13 днів, що визнається відповідачем в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач мала достатній вік 45 років при необхідних 45 роках, достатній страховий стаж та достатній пільговий стаж за списком №1, а тому спірне рішення є протиправним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивач звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у строк, що не перевищує трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що відповідач, відмовивши позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, не дотримався вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому спірне рішення є протиправним, а позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача підлягає стягненню, сплачений нею при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Взнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 29 листопада 2024 року №98 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за списком №1 періоди її роботи з 15 липня 2005 року по 18 серпня 2005 року, з 01 квітня 2006 року по 02 серпня 2006 року, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року з 06 жовтня 2024 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14 лютого 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов