Справа № 420/30401/23
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання нараховувати та виплатити належну додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, зобов`язання виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, зобов`язання виплатити додаткове грошове забезпечення при звільненні з військової служби, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідачів, Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_2 , в якій просив, з урахуванням уточненої позовної заяви, суд:

(1).Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування у період з 17.08.2022 по 25.08.2022, з 25.08.2022 по 26.08.2022, з 26.08.2022 по 29.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 16.09.2022, з 20.12.2022 по 30.12.2022, з 21.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 29.02.2023, з 01.03.2023 по 11.03.2023 та невиплати в подальшому ОСОБА_1 належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року;

(2).Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нараховувати та виплатити ОСОБА_1 належну додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у період з 17.08.2022 по 25.08.2022, з 25.08.2022 по 26.08.2022, з 26.08.2022 по 29.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 16.09.2022, з 20.12.2022 по 30.12.2022, з 21.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 29.02.2023, з 01.03.2023 по 11.03.2023 у загальному розмірі 308 169 грн., відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року;

(3).Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі речовою службою військової частини довідки про вартість речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2023 року, що належить до видачі ОСОБА_1 та невиплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до вимог Наказу Міністерства Оборони України від 29.04.2016 № 232;

(4).Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до вимог Наказу Міністерства Оборони України від 29.04.2016 № 232;

(5).Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткового грошового забезпечення при звільненні з військової служби відповідно до витягу з наказу №164 від 01.04.2023, яке передбачене Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, а саме: одноразову грошову допомогу мобілізованим; грошову компенсацію за невикористану щорічну та додаткові відпустки; одноразову грошову допомогу; грошову допомогу на оздоровлення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань;

(6).Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі додаткове грошове забезпечення при звільненні з військової служби відповідно до витягу з наказу №164 від 01.04.2023, яке передбачене Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, а саме: одноразову грошову допомогу мобілізованим; грошову компенсацію за невикористану щорічну та додаткові відпустки; одноразову грошову допомогу; грошову допомогу на оздоровлення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

В обґрунтування позовних вимог вказав, що за спірний період не отримував передбачену йому додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого. Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні. Командування військової частини НОМЕР_1 , своїми діями (бездіяльністю), незаконно позбавила позивача з червня по липень 2022 року додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, на загальну суму 308 169 грн. Позивачу не виплачено додаткове грошове забезпечення в повному обсязі при звільненні з військової служби, відповідно до витягу з наказу №164 від 01.04.2023, яке передбачене Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, а саме: грошова компенсація вартості за неотримане речове майно; одноразова грошова допомога мобілізованим; грошова компенсація за невикористану щорічну та додаткові відпустки; одноразова грошова допомога; грошова допомога на оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

(б) Позиція Відповідачів

18.10.2024 р. до суду від відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову.

Відповідачем зазначено, що спільною директивою МОУ та ГШ ЗСУ від 26.07.2023 року № Д-321/71/дск військова частина НОМЕР_1 вибула з підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 01 вересня 2023 року зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

30.11.2024 р. до суду від відповідача, Військової частини НОМЕР_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, зокрема, що відповідно до Директиви МОУ та ГШ ЗСУ від 26.07.2023 №Д-321/71/дск військова частина НОМЕР_1 , як відповідач у справі, з 01 вересня 2023 року вибула з оперативного підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_3 та була зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 з 01 вересня 2023 року. Військова частина НОМЕР_2 може надати виключно інформацію щодо військової частини НОМЕР_1 , яка її стосується, виключно після зарахування 01 вересня 2023 року на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 . В той же час, як слідує із позовної заяви позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу від 01 квітня 2023 року, тобто до зарахування військової частини НОМЕР_1 01 вересня 2023 року на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , не скористався своїм правом для подання відзиву на позовну заяву, належним чином та своєчасно повідомлений про розгляд вказаної справи.

ІІІ Процедура та рух справи

Ухвалою суду від 13.11.2023 позовну заяву було залишено без руху.

27.11.2023 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

06.02.2024 р. ухвалою суд повторно витребувати у військової частини НОМЕР_1 : належної форми довідку про доходи позивача за період з дня зарахування до списків військової частини до дня виключення зі списків частини із вказівкою: щомісячного основного забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавки за вислугу років); щомісячного додаткового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія, винагорода військовослужбовцям); одноразового додаткового забезпечення (винагороди, допомога); виплати понад грошове забезпечення (додаткова грошова винагорода (Постанова КМУ №168), додаткова грошова винагорода на період дії воєнного стану у збільшеному розмірі (Постанова КМУ №165), підйомна допомога, компенсація проїзду); податки з грошового забезпечення (ПДФО, ВЗ, ЄСВ); грошового забезпечення, передбаченого чинним законодавством при звільненні позивача; документи щодо переміщення військовослужбовця позивача за період проходження військової служби; довідку про вартість речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01 квітня 2023 року, що належить до видачі позивача; зупинив провадження по справі №420/30401/23 до моменту отримання витребуваних доказів.

10.10.2024 р. ухвалами суд поновив провадження у справі; залучив ІНФОРМАЦІЯ_4 до участі у справі, як другого відповідача у справі; розгляд адміністративної справи почато спочатку.

06.11.2024 р. ухвалою суд залучив Військову частину НОМЕР_2 до участі у справі, як другого відповідача у справі; розгляд адміністративної справи почато спочатку.

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 року № 36 позивача призначено на посаду стрільця-санітара стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2022 року № 1206 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) позивач « 16» серпня 2022 року одержав: «МВТ. Вогнепальне осколкове поранення шиї. лівого надпліччя, лівого стегна, лівої поперекової ділянки. Вогневе осколкове поранення грудної клітки та лівої верхньої кінцивки» за обставин: 16.08.2022 позивач знаходився біля населеного пункту Долина. Краматорського району Донецької області. У цей час з боку підрозділів Збройних сил РФ здійснювалася спроба артилерійського удару. внаслідок він отримав травми різного ступеня тяжкості. Травмування ( поранення, контузії, каліцтва) отримане 16.08.2022 позивач є таким, що отримав під час виконання обов`язків військової служби яка пов`язана із захистом Батьківщини. Під час виконання бойового завдання позивач перебував у засобах індивідуального захисту. Ознаки алкогольного та наркотичного сп`яніння під час проведення первинного медичного огляду у вищенаведеного військовослужбовця не виявлено.

Згідно з перевідним епікризом № 10818 Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» позивач перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в відділенні (клініці) з 17 серпня по 25 серпня 2022 р.

Відповідно до перевідного епікризу Військової частини НОМЕР_3 позивач перебував у стаціонарі з 25.08.2022 по 26.08.2022.

Згідно з випискою КНП «Чуднівська лікарня» із медичної карти стаціонарного хворого № ІХ-220826/2566 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному віділенні з 26.08.2022 по 29.08.2022

Відповідно до виписки Комунального некомерційного підприємства «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» № 6236/1604/4343800 позивач перебував у стаціонарі з 30.08.2022 по 16.09.2022.

Згідно з випискою Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України» № 1050 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого позивач перебував у стаціонарі з 20.12.2022 по 30.12.2022.

Відповідно до виписного епікризу № 01081 Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» позивач перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в відділенні (клініці) з 21 січня 2023 по 13 березня 2023 р.

Згідно зі змістом довідки-розрахунку на виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди позивача за 2022-2023 у в/ч НОМЕР_1 та довідки про доходи, виданої позивачу, про те що він дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_5 за період з 05.05.2022 до 01.04.2023, позивачу нараховано за період серпень 2022 березень 2023, зокрема:

- серпень 2022: додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 0,00, додаткова винагорода додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000), грн. 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000), грн. 30 000,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 60 967,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000), грн. 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 0,00.

- вересень 2022: додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 0,00, додаткова винагорода додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000), грн. 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000), грн. 30 000,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 63 000,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 0,00.

- жовтень 2022: додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 30 000,00, додаткова винагорода додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000), грн. 70 000,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000), грн. 0,00.

- листопад 2022: додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 30 000,00, додаткова винагорода додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000), грн. 70 000,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000), грн. 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 0,00.

- грудень 2022: додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 30 000,00, додаткова винагорода додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000), грн. 20 322,58, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000), грн. 0,00.

- січень 2023: додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 30 000,00, додаткова винагорода додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000), грн. 13 548,39, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000), грн. 0,00.

- лютий 2023: додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 0,00, додаткова винагорода додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000), грн. 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000), грн. 30 000,00.

- березень 2023: додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000) 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000) 0,00, додаткова винагорода додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (70000), грн. 0,00, додаткова винагорода згідно ПКМУ № 168 (30000), грн. 16 451, 61.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2023 № 164 відповідно до підпункту « 6» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військовою обліку) наказано щодо позивача, зокрема:

- виключити з 01.04.2023 року зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення та звільнити з військової служби у відставку вважати таким, що справи та посаду здав і направши для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- виплатити за 01 квітня 2023 року: щомісячну премію в розмірі 489% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) та окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з;

- виплатити додаткову винагороду із розрахунку 30 000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за 01.04.2023 року;

- виплатити одноразову грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;

- матеріальну допомогу для вирішенім соціально-побутових питань згідно Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) за 2023 не отримував;

- виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 40% місячного грошового забезпечення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомога у разі звільнення з військової служби;

- виплатити грошову компенсацію за 20 (двадцять) діб невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік;

- виплатити грошову компенсацію за 30 (тридцять) діб невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік.

IV. Джерела права та висновки суду

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 17 Конституції України передбачено, зокрема, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абц ч. 1, ч.ч. 2, 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 12.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Щодо додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, суд зазначає таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на даний час.

Так, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України видано постанову від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 (далі Постанова № 168), (в редакції на момент звільнення позивача з військової служби), установлено, що на період воєнного стану, зокрема що:

- військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

- відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії

Отже, норми п. 1 Постанови № 168 встановлюють лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Наведені висновки суду щодо застосування вказаних положень Постанови № 168 узгоджується з нормами «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Згідно з п. 10 розділу XXXIV Порядку № 260 (в редакції на момент звільнення позивача з військової служби) у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці зокрема, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії

Як зазначалося вище, згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2022 року № 1206 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) позивач « 16» серпня 2022 року одержав: «МВТ. Вогнепальне осколкове поранення шиї. лівого надпліччя, лівого стегна, лівої поперекової ділянки. Вогневе осколкове поранення грудної клітки та лівої верхньої кінцивки» за обставин: 16.08.2022 позивач знаходився біля населеного пункту Долина. Краматорського району Донецької області. У цей час з боку підрозділів Збройних сил РФ здійснювалася спроба артилерійського удару. внаслідок він отримав травми різного ступеня тяжкості. Травмування ( поранення, контузії, каліцтва) отримане 16.08.2022 позивач є таким, що отримав під час виконання обов`язків військової служби яка пов`язана із захистом Батьківщини. Під час виконання бойового завдання позивач перебував у засобах індивідуального захисту. Ознаки алкогольного та наркотичного сп`яніння під час проведення первинного медичного огляду у вищенаведеного військовослужбовця не виявлено.

Судом встановлено, що з 17.08.2022 по 16.09.2022, з 20.12.2022 по 30.12.2022, з 21.01.2023 по 13.03.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні.

Отже, суд приходить до висновку, що у позивача наявне право на отримання додаткової грошової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за спірний період.

Так, судом встановлено, що згідно зі змістом довідки-розрахунку на виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди позивача за 2022-2023 у в/ч НОМЕР_1 та довідки про доходи, виданої позивачу, про те що він дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_5 за період з 05.05.2022 до 01.04.2023, позивачу за період серпень 2022 березень 2023 нараховувалась додаткова винагорода, збільшена до 100000 гривень, на підставі Постанови № 168.

Отже, позивачу нараховувались кошти, передбачені Постановою № 168.

Разом з тим, листом від 29 червня 2023 року відповідач, Військова частина НОМЕР_4 , повідомила представника позивача, що за період перебування позивача на лікуванні в грудні 2022 року березні 2022 року він не набув права на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, у зв`язку з тим, що його лікування у зазначений період з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Відтак, позиція відповідача з наведеного питання не відповідає фактичним обставинам справи, а тому, суд вважає за необхідне, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу в належному розмірі додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у період з 17.08.2022 по 25.08.2022, з 25.08.2022 по 26.08.2022, з 26.08.2022 по 29.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 16.09.2022, з 20.12.2022 по 30.12.2022, з 21.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 29.02.2023, з 01.03.2023 по 11.03.2023 у загальному розмірі 308 169 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, з урахуванням вже виплачених коштів.

Щодо невидачі речовою службою військової частини довідки про вартість речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2023 року, що належить до видачі ОСОБА_1 та невиплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до вимог Наказу Міністерства Оборони України від 29.04.2016 № 232, суд зазначає таке.

Абзацом 2 частиною 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ, в редакції чинній на момент звільнення позивача, передбачено, зокрема, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абц. 4 ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16.03.2016 № 178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).

Абзацом 1 пункту 2 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з п. 2 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Зміст вищезазначених норм свідчить, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

При цьому, застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.08.2019 у справі № 2040/7697/18 та від 30.07.2020 у справі № 820/5767/17.

Крім того, суд звертає увагу, що положеннями пункту 4 Порядку №178 передбачено застосування двох різних форм звернення за виплатою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: шляхом подання рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, та шляхом подання заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17.

Разом з тим, позивачем не надано до суду докази звернення за виплатою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Крім того, позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження обставин щодо неотримання речового майна

Отже, позовні вимоги позивача у зазначеній частині є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо не виплати при звільненні одноразової грошової, суд зазначає таке.

Відповідно до абц. 7 п.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460 затверджено Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі Порядок № 460).

Так, пунктами 1, 2 Порядку № 460 передбачено, що Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2023 № 164 наказано, зокрема, виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 40% місячного грошового забезпечення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомога у разі звільнення з військової служби.

Отже, позовні вимоги позивача у зазначеній частині є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо не виплати грошової компенсації за невикористану щорічну та додаткові відпустки, суд зазначає таке.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 16.05.2019 у зразковій справі № 620/4218/18, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, зазначив, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі, за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Так, статтею 4 Закону України від 5 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-XII) та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі Закон № 1932-XII).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII, в редакції чинній на момент звільнення позивача, особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII, в редакції чинній на момент звільнення позивача, надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня.

Пунктом 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 передбачено, що розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2023 № 164 наказано, зокрема, виплатити грошову компенсацію за 20 (двадцять) діб невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік, виплатити грошову компенсацію за 30 (тридцять) діб невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік.

Отже, позивачу нараховано компенсацію за невикористані щорічні відпустки.

Жодних доказів щодо наявності права на додаткові відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, позивачем до суду не надано.

Отже, позовні вимоги позивача у зазначеній частині є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо не виплати грошової грошову допомоги на оздоровлення, суд зазначає таке.

Відповідно до п.п. 1,2 розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2023 № 164 наказано, зокрема, виплатити одноразову грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Отже, позовні вимоги позивача у зазначеній частині є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає таке.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 розділу XXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 7 розділу XXIV Порядку № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

При цьому, відповідно до п. 9 розділу XXIV Порядку № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Таким чином, отримання матеріальної допомоги ставиться в залежність із наявністю заяви позивача про виплату такої допомоги.

Судом встановлено, що згідно зі змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2023 № 164 матеріальну допомогу для вирішенім соціально-побутових питань згідно Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) за 2023 позивач не отримував.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів подання позивачем рапорту про виплату такої допомоги командиру військового підрозділу, у якому проходив військову службу позивач.

Отже, позовні вимоги позивача у зазначеній частині є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо тверджень позивача про протиправну бездіяльність щодо невиплати одноразової грошової допомоги мобілізованим, то судом такі твердження оцінюються критично, оскільки Порядок № 260 взагалі не передбачає виплату такого виду одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

VI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір, з урахуванням подання позовну заяву через електронну систему «Електронний суд», у сумі 858,88 грн.

Відповідно до ч. 1 та пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684 гривень.

Як вбачається з вищенаведеного змісту позовних вимог та доданих до позовної заяви документів, позивачем висунуто три основні (самостійні) вимоги немайнового характеру (оскарження бездіяльності щодо: належного нарахування та виплати додаткової грошової допомоги, видачі речовою службою військової частини довідки про вартість речового майна, виплати в належному обсязі грошового забезпечення при звільненні).

Отже, розмір судового збору за подання позовної заяви, в якій заявлено дві вимоги немайнового характеру, становить 3220,80 грн (1073,60 грн (2684 грн *0,4) * 3).

У зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України «Про судовий збір» було доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки у цій справі позивачем позовну заяву було подано в електронній формі, розмір судового збору становить 2576,64 грн (3220,80 грн * 0,8).

Отже, позивачем сплачено судовий збір не в належному розмірі.

З урахуванням висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача Військової частини НОМЕР_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 858,88 грн.

Разом з тим, з урахуванням несплати позивачем в належному розмірі судового збору за подання позовної заяви, стягненню з позивача на користь Держави підлягає судовий збір в сумі 1717,76 грн. (2576,64 грн.-858,88 грн.)

Крім того, в прохальний частині позовної заяви позивач також просить витрати на професійну правничу допомогу, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд встановив, що для надання правничої допомоги та представництва своїх інтересів позивач як Клієнт уклав договір з Адвокатським бюро «Данила Тивоненка «Пріоритет» в особі керуючого Тивоненка Данила Руслановича.

Відповідно п. 1.1 вказаного договору Клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надати правничу допомогу Клієнту усіма законними методами та способами для захисту та відновлення порушених оспорюваних та/або невизнаних прав і законних інтересів Клієнта, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати Адвокатського бюро, узгоджені з клієнтом до їх понесення. Пунктом 5.1 договору передбачено, що розмір гонорару Адвокатського бюро, а також умови і порядок його сплати визначається у додатках до цього договору.

Згідно із актом № 1 надання послуг до Договору № 14/04 від 14.04.2023 року про надання правової допомоги від 04 листопада 2023 року позивач, як клієнт, прийняв, а Адвокатське бюро «Данила Тивоненка «Пріоритет» в особі керуючого Тивоненка Данила Руслановича виконав так послуги у відповідності до п. 5.1 договору сторони остаточно зазначають перелік та ціну наданих послуг:

1. Консультація щодо можливості та доцільності вирішення Справи у судовому порядку, у тому числі: проведення двох зустрічей з Клієнтом, попереднє вивчення та аналіз наданих Клієнтом документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики Верховного Суду (ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів: Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду (обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить відповідну норму права»), формування висновку щодо можливості захисту прав Клієнта у судовому порядку 3 (три) години 1 000,00 грн.

2. Складання двох адвокатських запитів, адресованого військовій частині НОМЕР_1 2 (дві) години 2 000,00 грн..

3. Складання двох адвокатських запитів, адресованого Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України 2 (дві) години 2 000,00 грн.

4. Складання заяви (вих. 03-07/23 від 03.07.23) про змін у постанови ВЛК (відповідно до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого 14.08.2008 наказом Міністра оборони України № 402) 3 (три) години 3 000,00 грн.

5. Складання заяви (вих. 20-09/23 від 20.09.23) про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн. 1 (одна) години 1 000,00 грн.

6. Складання адміністративного позову (подається в Одеський окружний адміністративний суд (далі - Суд), позивач - Клієнт, відповідач - військова частина НОМЕР_1 ), про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (далі - Позовна заява). 7 (сім) години 7 000,00 грн.

7. Підготовка до подачі позову до канцелярії Суд у через підсистему «Електронний суд», у тому числі: роздрукування. добірка та сканування письмових доказів для додавання, завіряння копій документів 2 (дві) години 2 000,00 грн.

8. Представництво інтересів Клієнта у Суді в одному у судовому засіданні, незалежно від тривалості засідання та його виду (підготовче засідання, судове засідання) - години 2 000,00 грн.

Загальна ціна наданих послуг становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, без ПДВ.

Строк внесення Клієнтом плати за надані послуги 30 (тридцяти) робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням по справі. (пункт 3 акту)

Таким чином, суд встановив, що винагороду за надання послуг гонорару відповідно до наданих документів позивач має сплатити через 30 днів після набрання законної сили рішенням суду.

Так, Європейський суд з прав людини у п.115 рішення по справі «Бєлоусов проти України», №4494/07, від 07.11.2013, зазначає що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними».

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. не є співмірним із складністю справи і наданими адвокатом послугами.

Суд також враховує, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку із чим суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума 1 000, 00 грн., оскільки такий розмір гонорару є співмірним, зважаючи на висновок суду про часткове задоволення суду, складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час.

На підставі викладеного, враховуючи досліджені докази, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру судових витрат.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати у період з 17.08.2022 по 25.08.2022, з 25.08.2022 по 26.08.2022, з 26.08.2022 по 29.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 16.09.2022, з 20.12.2022 по 30.12.2022, з 21.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 29.02.2023, з 01.03.2023 по 11.03.2023 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) в належному розмірі додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року.

3.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) в належному розмірі додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у період з 17.08.2022 по 25.08.2022, з 25.08.2022 по 26.08.2022, з 26.08.2022 по 29.08.2022, з 30.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 16.09.2022, з 20.12.2022 по 30.12.2022, з 21.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 29.02.2023, з 01.03.2023 по 11.03.2023 у загальному розмірі 308 169 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, з урахуванням вже виплачених коштів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім), 88 гривень та витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 1 000 (одна тисяча),00 гривень.

5.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 1717 (одна тисяча сімнадцять),76 гривень.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО