Справа № 751/4667/24
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/4667/24 Суддя (судді) першої інстанції: Ченцова С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до т.в.о. старшого інспектора ВОМАФППДРКАУАФ ППДР Департаменту патрульної поліції Снагощенко Тетяни Валеріївни, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до т.в.о. старшого інспектора ВОМАФППДРКАУАФ ППДР ДПП Снагощенко Т.В., Департаменту патрульної поліції, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії 4АВ №05698647 від 24.04.2024;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь позивача судові витрати.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 вересня 2024 року провадження у справі закрито. Зобов`язано ГУ ДКС України у Чернігівській області повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Не погодившись із вказаною ухвалою ДПП подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, або зменшити їх розмір до 500,00 грн. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані відсутністю підстав для розподілу витрат на професійну правничу допомогу у разі закриття провадження у справі, а заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу є завищеними.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавала. В суді першої інстанції її позиція обґрунтовувалась тим, що понесені нею судові витрати підлягають розподілу.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 24.04.2024 серії 4АВ №05698647, якою позивача притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн (а.с.15).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач 23.05.2024 звернулася до суду з даним позовом.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції Департаментом патрульної поліції подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки рішенням заступника начальника управління - начальника відділу опрацювання заяв та комунікації з громадянами управління автоматичної фіксації порушень правил дорожнього руху ДПП капітана поліції Уварової В. від 03.06.2024 скасовано постанову від 24.04.2024 серії 4АВ №05698647, а справу про адміністративне правопорушення закрито. В мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що адміністративне стягнення накладено на особу, яка не є суб`єктом правопорушення (а.с.42-43).

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень п.8 ч.1 ст.238 КАС України із здійсненням розподілу судових витрат.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

В силу п.8 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Отже, виправлення суб`єктом владних повноважень порушень прав позивача, яке призводить до повного відновлення його прав та інтересів, є визначеною процесуальним законодавством підставою для закриття провадження у справі.

Разом з тим, вирішуючи питання про можливість закриття провадження у справі за п.8 ч.1 ст.238 КАС України суд має встановити, чи дійсно суб`єктом владних повноважень усунуто порушення, які стали підставою для звернення позивача до суду за захистом його прав, свобод та інтересів.

Враховуючи, що предметом судового оскарження була постанова серії 4АВ №05698647 від 24.04.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, яка була скасована рішенням від 03.06.2024, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані порушення прав позивача були виправлені суб`єктом владних повноважень.

Разом з тим, ч.2 ст.238 КАС України передбачає, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Частиною 6 ст.143 КАС України встановлено, що у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Таким чином, у випадку закриття провадження у справі, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат.

Вказане спростовує твердження апелянта про відсутність підстав для розподілу судових витрат при закритті провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень ст.134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано до суду копії договору про надання правової допомоги №7/2/24 від 17.05.2024, укладений між позивачем та адвокатом Михайліченко І.О., акту №1 приймання-передачі наданої правової допомоги від 22.05.2024 до вказаного договору, акту №1 приймання-передачі винагороди за надання правової допомоги від 22.05.2024 відповідно до вказаного договору, додатку №1 від 22.05.2024 про розмір винагороди адвоката та надані адвокатські послуги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №001280/1 від 09.06.2023 та квитанцію №8 від 22.05.2024 про прийняття адвокатом Михайличенко І.О. від позивача 9000,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 17.05.2024 (а.с.21-33).

З наданих документів вбачається, що позивачу адвокатом надавались наступні послуги:

- з`ясування обставин справи щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановою серії 4АВ №05698647 від 24.04.2024 - витрачено 8 годин вартістю 2000,00 грн;

- вивчення та аналіз судової практики - витрачено 8 годин вартістю 2000,00 грн;

- підготовка та складання позовної заяви з додатками - витрачено 16 годин вартістю 4000,00 грн;

- надання консультації клієнту щодо підсудності, порядку подання позову, сплати судового збору, судового розгляду - витрачено 2 години вартістю 500,00 грн;

- друк позовної заяви з додатками і засвідчення документів - витрачено 8 години вартістю 500,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг визначена на рівні 9000,00 грн.

Частина 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 наведеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, які мають бути враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо питання наявності у суду можливості самостійно зменшувати розмір витрат на правничу допомогу за відсутності відповідного клопотання відповідача (суб`єкта владних повноважень).

Відповідна заборона також прямо закріплена у ч.6, 7 ст.134 КАС України, відповідно до якої у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В суді першої інстанції Департамент патрульної поліції зазначав про відсутність підстав для покладення обов`язку з відшкодування судових витрат позивача на іншу сторону.

Разом з тим, жодних доводів щодо неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, або необхідності їх зменшення під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідача не зазначали.

При цьому, суд першої інстанції дослідив заявлені до відшкодування судові витрати на правничу допомогу на предмет їх співмірності та зменшив їх розмір до 4000,00 грн.

Дослідивши наведені обґрунтування апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що позивачу надавалась кваліфікована правова допомога, вартість правових послуг була визначена у відповідності до витраченого адвокатом часу при наданні послуг, перелік та тривалість яких зафіксовані у відповідних актах, враховуючи обсяг сформованих та поданих до суду документів, характер спірних правовідносин та рівень складності даної справи, колегія суддів доходить висновку, що стягнута на користь позивача сума витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн є цілком співмірною у відповідності до ч.5 ст.134 КАС України.

Колегія суддів враховує, що звернення позивача до суду з даним позовом було явно протиправне притягнення її до адміністративної відповідальності, що сталось внаслідок неналежного виконання співробітником територіального органу ДПП своїх повноважень при формуванні спірної постанови в результаті невірного зазначення номеру транспортного засобу, що був зафіксований в момент вчинення адміністративного правопорушення. Вказана порушення було самостійно виправлена Департаментом патрульної поліції лише після отримання позивачем послуг з правничої допомоги на підставі договору від 17.05.2024 №7/2/24, оплати вказаних послуг та подання до суду даної позовної заяви.

Таким чином, незважаючи на самостійне скасування Департаментом патрульної поліції спірної постанови, понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягали розподілу, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для їх стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції в розмірі 4000,00 грн.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

В силу ч.3 ст.272 КАС України судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не може бути оскаржене.

Керуючись ст.243, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 13 лютого 2025 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма