Справа № 520/24369/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 р. Справа № 520/24369/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., по справі № 520/24369/24

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області (далі відповідач), у якому просила суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати до вислуги років в Службі судової охорони час проходження служби на посадах в державних органах та навчання, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки та право на пенсійне забезпечення.

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років в Службі судової охорони:

- час проходження служби на посадах державної служби в територіальному управлінні Державної судової адміністрації у Харківські області з 12.09.2006 року по 04.05.2011 року;

- час навчання у цивільному закладі вищої освіти Харківському механічному технікумі імені О.О. Морозова із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби та право на пенсійне забезпечення, всього 02 роки 01 місяць 14 днів.

- стягнути на її користь судові витрати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та порушення судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилаючись на постанови Верховного Суду, зазначила, що Закон № 2262-XII встановлює передбачені гарантії формування вислуги років. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення і затвердження списку посад.

Отже, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин не існувало переліку посад, на яких, у разі переходу на службу до Служби судової охорони, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах, відповідач повинен зарахувати до вислуги років стаж державної служби позивача на посаді заступника начальника фінансово-економічного відділу ТУ ДСА в Харківській області.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що зарахуванню до вислуги років підлягає лише час навчання в вищому навчальному закладі, після закінчення якого присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, оскільки ч.2 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ та пунктом 2 Постанови КМУ № 393 передбачено два випадки зарахування часу навчання до вислуги років: 1) у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми такого навчання); 2) у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Таким чином, «цивільні вищі навчальні заклади» зазначені окремо від «інших навчальних закладів». І для цивільних навчальних закладів відсутні будь-які умови для зарахування часу навчання до вислуги років, зокрема відсутні вимоги щодо присвоєння офіцерського (спеціального) звання.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі доказами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 13.05.2020 по цей час позивач проходить службу в Службі судової охорони на посаді провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу ТУ ССО у Харківській області, має спеціальне звання лейтенант , вислуга років на час призначення становить 00 років 00 місяців 00 днів, що вбачається з наказу Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 15.05.2020 № 148 о/с.

30.07.2024 позивач звернулася до відповідача з рапортом, в якому просила зарахувати до вислуги років в Службі судової охорони час навчання в цивільному закладі вищої освіти Харківському механічному технікумі ім. О.О. Морозова із розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців служби, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби та право на та час проходження служби на посаді заступника начальника фінансово-економічного відділу ТУ ДСА в Харківській області в територіальному управлінні Державної судової адміністрації у Харківській області.

У відповідь на звернення Відповідач, листом від 31.07.2024, повідомив, що до вислуги років співробітникам Служби судової охорони зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад. До вислуги років співробітника Служби судової охорони зараховується час навчання у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання до призначення на відповідну посаду.

Таким чином, оскільки позивач перебуває на посаді не передбаченій переліком та спеціальне звання присвоєно вперше 13.05.2020, під час початку служби в Службі судової охорони, підстав для зарахування до вислуги років часу навчання та часу роботи в державних органах нема має.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу служби в Службі судової охорони періодів державної служби та навчання в цивільному закладі вищої освіти, позивач звернулася до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно. Підстави для зарахування позивачу часу навчання у цивільному закладі вищої освіти Харківському механічному технікумі імені О.О. Морозова до вислуги років в Службі судової охорони відсутні, оскільки офіцерське звання присвоєне позивачу не після закінчення вказаного навчального закладу, а лише під час проходження служби в Службі судової охорони.

Вважав, що у зв`язку з відсутністю в переліку посад, затвердженому наказами Служби судової охорони від 24.10.2022 та від 05.12.2022 №№ 454, 519 посади позивача - заступника начальника фінансово-економічного відділу територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, підстав для зарахування часу проходження служби на посадах в державному органі ТУ ДСА у Харківській області з 12.09.2006 по 04.05.2011 до вислуги років в Службі судової охорони немає.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечення права кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі по тексту Закон № 1402-VIII).

Відповідно до ст. 161 Закону № 1402-VIII служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України.

Керівництво діяльністю Служби судової охорони здійснює Голова Служби судової охорони, який призначається на посаду за результатами відкритого конкурсу і звільняється з посади Вищою радою правосуддя.

Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби.

Граничну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Державна судова адміністрація України.

Рішення про утворення територіальних підрозділів Служби судової охорони приймається Головою Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Структуру та штатну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Голова Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Центральний орган управління Служби судової охорони є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс та рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи.

За змістом ч. 5 ст. 163 Закону № 1402-VIII час проходження служби у Службі судової охорони зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, стажу служби в поліції, інших правоохоронних органах.

З метою вдосконаленні існуючого порядку зарахування до стажу служби у Службі судової охорони окремих періодів військової служби та служби в правоохоронних та інших державних органах, який дозволяє встановлювати співробітникам надбавки за стаж служби, а також надання їм додаткової оплачуваної відпустки Верховною Радою України прийнято Закон України № 1417-IX від 27.04.2021 «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо врегулювання окремих питань правового статусу працівників Служби судової охорони», яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено статтею 162-1 такого змісту:

«Стаття 162-1. Правовий статус працівників Служби судової охорони

1. До працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.

2. Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

3. На державних службовців Служби судової охорони поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Служби судової охорони відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

4. Повноваження керівника державної служби у Службі судової охорони здійснюють Голова Служби судової охорони та керівники територіальних підрозділів Служби судової охорони.

5. Трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони, регулюються законодавством України про працю.

6. Для захисту своїх прав та законних інтересів працівники Служби судової охорони можуть утворювати професійні об`єднання та професійні спілки відповідно до Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Професійним спілкам співробітників Служби судової охорони та їх членам заборонено організовувати страйки або брати в них участь».

Рішенням Вищої ради правосуддя 04.04.2019 № 1052/0/15-19 затверджено Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (далі по тексту - Положення).

За змістом пункту 5 Положення, час проходження служби у Службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, стажу служби в поліції, інших правоохоронних органах.

Стаж служби у Службі дає право на встановлення співробітнику надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби у Службі (у календарному обчисленні) зараховуються періоди, визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей".

Отже, пункт 5 Положення містить бланкетну норму, яка відсилає до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1999 року №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ) та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей".

Пунктом «и» ч.1 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ визначено, що особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах, зокрема у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.

Абзацом 12 пункту 1 Постанови № 393 також передбачено, що до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах, зокрема у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.

З аналізу наведених норм слідує, що до стажу роботи в Службі судової охорони за вислугу років зараховується стаж (час) роботи в державних органах, у разі перебування в ССО на певних посадах, визначених Переліком.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, станом на момент виникнення спірних правовідносин перелік посад співробітників Служби судової охорони середнього та вищого складу, на яких, у разі переходу на службу до Служби судової охорони, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах, затверджено не було.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що реалізація гарантій у вигляді права на вислугу років не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення і затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають у процесі реалізації права на встановлену державою гарантію будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Аналогічних висновків дійшов висновку Верховний Суд у постановах від 18.11.2019 у справі № 813/5876/15, від 20.09.2019 у справі № 813/904/15, від 04.10.2018 у справі № 819/1695/16.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях про те, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що реалізація позивачем права на вислугу років не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення і затвердження списку посад.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість зарахування до стажу служби у Службі судової охорони за вислугою років періоду роботи в державних органах, який особою було набуто до затвердження вищевказаного Переліку.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 164 Закону 1402-VIII визначено спеціальні звання співробітників Служби судової охорони.

Зокрема спеціальними званнями середнього складу є молодший лейтенант Служби судової охорони; лейтенант Служби судової охорони; старший лейтенант Служби судової охорони; капітан Служби судової охорони; майор Служби судової охорони; підполковник Служби судової охорони; полковник Служби судової охорони (п.2 ч.1 ст. 164 Закону 1402-VIII).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, згідно із трудовою книжкою позивача , остання працювала:

- з 12.09.2006 по 04.05.2011 в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації у Харківській області з на посаді заступника начальника управління начальника відділу планово-фінансової, діяльності, бухгалтерського обліку та звітності, 12.09.2006 прийняла присягу державного службовця. Звільнена за власним бажанням (державна служба).

- з 13.05.2020 по цей час в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Харківської області на посаді провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу.

ОСОБА_1 присвоєно перше спеціальне звання «лейтенант Служби судової охорони» (а.с. 14-16,48).

Таким чином, враховуючи факт перебування позивача на службі в ТУ ССО в Харківській області зі званням « лейтинант Служби судової охорони», а також підтвердження у повному обсязі періодів роботи з 12.09.2006 по 04.05.2011 на державній службі записами в трудовій книжці, відмова відповідача у зарахуванні до вислуги років в ССО спірних періодів є безпідставною.

Отже, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до служби в Службі судової охорони спірного періоду роботи позивача.

З огляду на зазначене суд першої інстанції вищенаведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, в цій частині, в звязку з чим судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.

Щодо зарахування до вислуги років періоду навчання.

Частиною 2 статті 17 Закону №2262-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до вислуги років , зокрема співробітникам Служби судової охорони, при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Аналогічна норма викладена і в пункті 2 Порядку № 393 (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якого до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, під час призначення пенсії згідно з пунктом а статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

Апелянт стверджує, що законодавством передбачено два випадки зарахування часу навчання до вислуги років при призначенні пенсії: 1) у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми такого навчання); 2) у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Таким чином, на переконання апелянта, «цивільні вищі навчальні заклади» зазначені окремо від «інших навчальних закладів». І для цивільних навчальних закладів відсутні будь-які умови для зарахування часу навчання до вислуги років, зокрема відсутні вимоги щодо присвоєння офіцерського (спеціального) звання.

Колегія суддів не погоджується з вказаними доводами скаржника з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі № 819/374/18 дійшов наступних висновків:

«До вислуги років особам, зазначеним у частині 2 статті 17 Закону №2262-ХІІ додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців.

Тобто, відповідним особам додатково зараховується час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду виходячи із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Оскільки після закінчення цивільного вищого навчального закладу позивачу не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання, таке навчання не може бути зараховано до вислуги років.»

Колегія суддів зазначає, що до вислуги років особам зазначеним у частині 2 статті Закону №2262-ХІІ додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Тобто визначальною умовою для застосування наведеного законодавчого припису є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 травня 2019 року в справі №823/1330/16, від 22 січня 2020 року в справі №200/5111/19-а, від 29 жовтня 2020 року в справі №820/2083/18, від 27 січня 2021 року в справі № 818/848/16.

Таким чином, до вислуги років підлягає зарахуванню час навчання у цивільному вищому навчальному закладі лишу у тому випадку, якщо після його закінчення особі було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання.

Судом встановлено, що до вступу на службу до Служби судової охорони 13.05. 2020 позивач навчалась з 01.09.1986 по 28.11.1990 у цивільному закладі вищої освіти Харківському механічному технікумі імені О.О. Морозова за спеціальністю «Планування на підприємствах машинобудівної промисловості», що підтверджується копією диплома НОМЕР_1 .

При цьому на службу до Служби судової охорони позивач була призначена наказом від 15.05.2020 року № 148 о/с із присвоєнням першого спеціального звання "лейтенант Служби судової охорони".

Враховуючи особливий статус осіб, які проходять службу в Службі судової охорони, сам факт того, що позивач до вступу на службу до Служби судової охорони навчалася у цивільному закладі вищої освіти не є достатньою підставою для зарахування цього періоду навчання до вислуги років в Службі судової охорони.

Отже підстави для зарахування позивачу часу навчання у цивільному закладі вищої освіти до вислуги років в Службі судової охорони відсутні, оскільки офіцерське звання присвоєне позивачу не після закінчення навчального закладу, а лише під час проходження служби в Службі судової охорони.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог в частині вирішення позовних вимог про зарахування періоду навчання до вислуги років.

Згідно п.2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові щодо зарахування періоду роботи в державних органах до вислуги років та прийняттям в цій частині постанови про задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень ст. 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що під час звернення до суду з адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн, за подання апеляційної скарги 1453.44 грн.

З огляду на те, що Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний задоволено частково, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, та стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони документально підтверджені судові витрати в сумі 1 211,2 грн. ((968,96 грн. + 1 453,44 грн)/2).

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 по справі № 520/24369/24 - скасувати в частині відмови в позові щодо зарахування до вислуги років в Службі судової охорони часу проходження служби на посадах в державних органах .

Прийняти в цій частині нову постанову якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити .

Визнати протиправними дії Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 зарахувати до вислуги років в Службі судової охорони часу проходження служби на посадахх в державних органах, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки та право на пенсійне забезпечення.

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до вислуги років в Службі судової охорони час проходження служби на посадах державної служби в територіальному управлінні Державної судової адміністрації у Харківські області з 12.09.2006 року по 04.05.2011 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області () судові витрати на сплату судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 по справі № 520/24369/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц