Справа № 240/8309/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/8309/24

категорія 106000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання відстрочки від призову за мобілізацією ОСОБА_1 на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та рішення про призов ОСОБА_1 по мобілізації;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку від призову за мобілізацією ОСОБА_1 на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтування позову вказує, що відповідач протиправно відмовив у наданні відстрочки від мобілізації, оскільки позивач має законні підстави для неї відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з тим що позивач є сином особи з інвалідністю II групи, після чого позивача було призвано по мобілізації. Відповідач протиправно не прийняв рішення про відстрочку від призову позивача, оскільки відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", на переконання позивача, він має на це право, оскільки є сином особи з інвалідністю II групи. Зазначає, що раніше отримував відстрочку від мобілізації і надав відповідачу всі необхідні документи. Вважає протиправною відмову у наданні відстрочки від призову під час мобілізації згідно поданої у квітні 2024 року заяви. За захистом порушених прав звернувся до суду.

До позовної заяви додано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 26.04.2024, яка залишена без змін постановою Сьомого апеляційного апеляційного суду від 07.11.2024, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвалою суду від 29.04.2024 позовну заяву залишено без руху.

Суддя своєю ухвалою від 09.05.2024 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи, зобов`язала відповідача надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 .

Копії процесуальних документів направлено в електронний кабінет юридичної особи, відповідно до вказаного у позові коду ЄДРПОУ (07699718).

У період із 01.07.2024 по 19.07.2024, із 19.08.2024 по 02.09.2024 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Ухвалою суду від 16.10.2024 постановлено витребувати у відповідача докази.

Копії процесуальних документів доставлено в електронний кабінет юридичної особи, відповідно до вказаного у позові коду ЄДРПОУ (07699718).

У період із 17.10.2024 по 30.10.2024 та із 06.12.2024 по 25.12.2024 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

У зв`язку з ненаданням доказів, судом 28.01.2025 здійснено відправку ухвали суду від 16.10.2024 за допомогою поштового зв`язку Укрпошти.

Копію ухвали суду від 16.10.2024 відповідач отримав 04.02.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 07.02.2025.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 12.02.2025 (відповідно до відмітки поштового штемпелю, відзив направлено до суду 10.02.2025).

Суд звертає увагу, що відповідно до кутового штампу на відзиві, відповідач має , а не 07699718 як зазначено представником позивача у позові.

Вказаний в ухвалі про відкриття провадження у справі строк для подання відзиву на позов та строк для надання доказів, встановлений в ухвалі від 16.10.2024, - розпочинається для відповідача з дня вручення йому відповідних ухвал.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем дотримано строки для надання відзиву на позовну заяву та для надання доказів, оскільки процесуальні документи не були доставлені в електронний кабінет відповідача з підстав невірного зазначення представником позивача у позові коду ЄДРПОУ відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач у відзиві вказує, що зазначене в позовній заяві, що раніше позивач отримував відстрочку від мобілізації, пояснюється зокрема тим, що до внесення змін в законодавстві, яким врегульовано питання надання відстрочки, а саме норма абз.11 ч.1 ст. 23 Закону № 3543 передбачала право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Таким чином, позивач дійсно користувався правом на відстрочку, що також підтверджується повістками, які ним долучено до позовної заяви, на зворотній стороні яких і зазначено про наявність відстрочки на підставі абз.11 ч.1 ст. 23 Закону № 3543. В силу змін, які було внесено Законом №3161 від 28.06.2023, абз.11 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" доповнено словами "за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати". Відповідач у відзиві зазначає, що 15.04.2024 від лейтенанта ОСОБА_1 надійшла заява про зміну персональних даних, до якої долучено документи, які на його думку підтверджують його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених абз.11 ч.1 ст.23 Закону № 3543, а саме: копія власного паспорту громадянина України та довідки ІПН, копія паспорту ОСОБА_2 (батька позивача), копію картки платника податків ОСОБА_1 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію довідки до акту огляду МСЕК про встановлення інвалідності ОСОБА_1 .. За результатами розгляду заяви з доданими документам, позивачу повідомлено, що для отримання права на відстрочку необхідно довести відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати його батька. При розгляді заяви посадовими особами восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, у батька позивача, окрім нього (сина), є ще дочка - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Що також підтверджується копією паспорту батька з відміткою про дітей на сторінці 7. Окрім того, в особовій справі наявна автобіографія позивача, в якій ним особисто записані відомості про наявність сестри. Відповідач вважає, що не підтвердження заявником того факту, що відсутні інші особи, зобов`язані відповідно до закону утримувати батька, свідчить про відсутність у позивача права на відстрочку від мобілізації. Відтак, і у позивача і у його сестри є обов`язок в силу закону утримувати свого батька, який має інвалідність. Однак, в наданих позивачем документах будь які докази про те, що сестра є непрацездатною та не зобов`язана утримувати батька, відсутні. Таким чином, встановлено наявність інших працездатних осіб, зобов`язаних також відповідно до закону утримувати батька позивача. Тому надання відстрочки позивачу є неможливим, оскільки буде суперечити чинному законодавству. Відповідач у відзиві також зазначає, що з виданням Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації, позивач зобов`язаний був подати до ТЦК СП відповідну заяву та підтверджуючі документи. Проте заяви на ім`я голови комісії за формою, визначеною у додатку 4 з документами, що підтверджують право на відстрочку, які визначені у переліку згідно з додатком 5, позивач не подавав. Відповідач у відзиві заперечує твердження позивача, щодо його призову на військову службу та зазначає, що ані в 2024 році ані на дату підготовки відзиву, позивач не призваний на військову службу, не з`являється за повістками на виклик до ТЦК, перебуває у розшуку, як порушник військового обліку. З огляду на вищезазначене у відзиві, на переконання відповідача, позивачем не виконано всі умови, визначені законом, а саме при подані заяви на відстрочку не підтверджено того факту, що відсутні інші особи, зобов`язані відповідно до закону утримувати батька, який є особою з інвалідністю. Окрім того, з моменту внесення змін у статтю 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та набрання чинності Порядком 560, який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки, позивач у визначений спосіб заяву на розгляд комісії не подавав. Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні.

На виконання вимог ухвали суду від 16.10.2024, яку відповідач отримав 04.02.2025, до суду надійшли копії документів з особової справи позивача, а саме: заява від 15.04.2024 та додані до неї документи у кількості 8 штук.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що 15 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав на ім`я начальника восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву якою повідомив про зміну персональних даних та надав документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як військовозобов`язаний, який має батька із числа осіб з інвалідністю другої групи. До заяви додав копії: паспорту, витягу з реєстру територіальної громади, картки фізичної особи - платника податків, паспорту ОСОБА_2 та його картки платника податків, свідоцтва про народження ОСОБА_1 , довідки до акта огляду МСЕК.

На заяві позивача міститься резолюція: відстрочку від призову не надавати у зв`язку з наявністю повнолітньої сестри.

За результатом розгляду заяви та доданих до неї документів, комісією з розгляду документів, наданих військовозобов`язаними, що звільняють їх від мобілізації на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" прийнято рішення у формі протоколу №32 від 19.04.2024 у якому вказано: Лейтенант ОСОБА_1 ; "Висновок комісії та результати голосування" - відсутнє право на отримання відстрочки з підстав зазначених абзацом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає протиправною відмову відповідача у наданні вістрочки від призову під час мобілізації, оскільки його батько є особою з інвалідністю другої групи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", визначено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ).

У статті 1 Закону № 3543-ХІІ, визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до положень частини восьмої статті 4 Закону № 3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

У частині сьомій статті 1 Закону №2232-XII, закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 № 2232-XII, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з нормами ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до п. 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487), військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з пп. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, наведеними нормами законодавства встановлено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, та особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з п. п. 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, крім іншого: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, крім іншого: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Статтею 23 Закону № 3543-XII, передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

Отже, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначений перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації, який є вичерпним та у кожному конкретному випадку, особам, які не підлягають призову, або підпадають під умови відстрочки слід надати той обсяг документів, який підтвердить існування обставин, достатніх для того, щоб уповноважений суб`єкт владних повноважень міг прийняти відповідне рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 15.04.2024 щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації, у зв`язку із наявністю батька із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №720236.

Родинні зв`язки позивача з батьком підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 .

За результатом розгляду поданої позивачем заяви та доданих до неї документів відповідачем відмовлено у наданні позивачу відстрочки. Відмовляючи позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, відповідач в якості підстави у протоколі засідання комісії від 19.04.2024 №32 вказав: «Відсутнє право на отримання відстрочки з підстав визначених абзацом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ».

Судом при дослідженні заяви позивача від 15.04.2024, що зареєстрована відповідачем за вх. №8/1869 від 15 квітня 2024 року встановлено наявність на ній резолюції "відстрочку від призову не надавати у зв`язку з наявністю повнолітньої сестри".

Отже, підставою для відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є наявність у позивача повнолітньої рідної сестри.

До матеріалів адміністративної справи додано копію паспорта ОСОБА_2 - батька позивача, у яком на сторінці 7 міститься запис про дітей, а саме: " ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ". Окрім того, вказана обставина підтверджується інформацією, що міститься в автобіографії позивача.

Суд відзначає, що відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Також відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

З огляду на зазначене суд зазначає, що конституційний обов`язок піклуватися та утримувати свого непрацездатного батька ОСОБА_2 покладено на його працездатних дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Щодо твердження позивача, що раніше він отримував відстрочку від мобілізації, суд зазначає наступне.

Позивачем 15 квітня 2024 року подано заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, то відповідач у відповідності до приписів частини другої статті 19 Конституції України при розгляді такої повинен керуватися нормами, чинними на момент подання указаної заяви.

Так, за змістом статті 19 Конституції України суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Станом на час подання позивачем заяви про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, абзац 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачав, що призову на військову службу під час мобілізації не підлягають військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Водночас, як вбачається з обставин справи, позивачем до заяви про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 15 квітня 2024 року не було надано документів, на підставі яких можна було б дійти беззаперечного висновку про відсутність інших працездатних осіб, які зобов`язані відповідно до закону утримувати особу з інвалідністю ІІ групи - батька позивача, ОСОБА_2 .

Таким чином, станом на час виникнення спірних відносин між позивачем та відповідачем суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав наявності інших працездатних осіб, які відповідно до закону зобов`язані утримувати особу з інвалідністю - батька позивача ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що рішення про призов ОСОБА_1 по мобілізації є наслідком відсутності у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Окрім того, за приписами ч. 1. ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України .

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

14.02.25