Справа № 380/17730/24
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ), в інтересах якого діє адвокат Торопчин Олексій Дмитрович, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Львівській області, оформлене листом, зареєстроване 02.08.2024 у системі електронного документообігу за № 19003-20006/М-52/8-1300/24, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,

- зобов`язати відповідача перевести з 18.07.2024 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позовні вимоги обґрунтовані такими обставинами. Позивачу з 15.02.2024 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Позивач 17.07.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про переведення його із пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Відповідач листом від 02.08.2024 №19003-20006/М-52/8-1300/24 повідомив про відмову, мотивуючи тим, що вислуга років позивача для призначення пенсії (24 роки 6 місяців та 10 днів) є меншою від необхідної визначеної пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ вислуги 25 календарних років і більше. Порушення відповідачем права позивача на належний соціальний захист зумовило звернення до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у тому, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років, передбачене пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, оскільки на момент звільнення позивач мав вислугу років у календарному обчисленні лише 24 роки 06 місяців 10 днів, при необхідних 25 календарних років і більше. Для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом № 2262-XII розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом № 2262-XII не передбачено. Звернув увагу на зміну з 16.02.2022 правового регулювання спірних правовідносин, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» внесені зміни, згідно з якими на пільгових умовах зараховуються певні періоди служби до вислуги років саме для визначення розміру пенсії, а не для її призначення. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 23.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідач 04.09.2024 (вх. №17605ел) подав відзив на позовну заяву.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом ГУ НП у Львівській області від 14.02.2024 №87 о/с майора поліції ОСОБА_1 з 14.02.2024 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за станом здоров`я (через хворобу).

Згідно до розрахунку вислуги років на пенсію майора поліції ОСОБА_1 , особистий номер 0063297, вислуга років станом на 14.02.2024 становить 24 роки 06 місяців 10 днів. Час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 03 роки 08 місяців 13 днів. Вислуга років для призначення пенсії на 14.02.2024 становить 28 років 02 місяці 23 дні.

Згідно з протоколом за пенсійною справою № (НПУ) від 15.02.2024 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Позивач 17.07.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про переведення його із пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІ.

ГУ ПФУ у Львівській області листом від 02.08.2024 №19003-20006/М-52/8-1300/24 повідомило, що згідно до наявного в матеріалах пенсійної справи розрахунку вислуги років для призначення пенсії, вислуга років (загальний трудовий стаж) на момент призначення пенсії (15.02.2024) становила 24 календарних роки 6 місяців і 10 днів, тобто є меншою від необхідної. Тому відсутні підстави для переведення ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Вважаючи рішення ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).

Статтею 1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Постанова № 393).

Пунктом 1 Постанови №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема служба в органах внутрішніх справ.

Водночас, Кабінетом Міністрів України 16.02.2022 було прийнято постанову №119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393» (далі Постанова №119).

Вказаною постановою внесені зміни до пункту 3 Порядку №393, абзац перший якого викладено в такій редакції: « 3. До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:».

Суд звертає увагу на те, що до внесення змін до Порядку №393 Постановою №119, абзац перший пункту 3 вказаного Порядку був викладений в редакції: « 3. До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:».

Отже, суд висновує, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022.

Водночас після внесення відповідних змін календарна вислуга років зараховується на пільгових умовах виключно для розрахунку розміру самої пенсії.

Саме такий висновок сформовано Верховним Судом у постанові від 15.09.2023 у справі №380/10714/22.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.06.2024 у справі № 260/4588/23 та від 04.07.2024 у справі № 620/4538/23, моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення позивача зі служби.

Як встановлено судом, позивачу пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначено з 15.02.2024, до ГУ ПФУ у Львівській області він звернувся про переведення його на пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «а» частини першої статті 12 цього ж Закону №2262-ХІІ з заявою від 17.07.2024.

Отже звільнення позивача зі служби в поліції і призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №2262-ХІІ відбулося у 2024 році, тобто після внесення Постановою №119 змін до Порядку №393.

Оскільки на час виникнення спірних правовідносин діяла нова редакція пункту 3 Порядку № 393, а календарна вислуга років позивача становить 24 роки 06 місяців та 10 днів замість необхідних 25 років і більше, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування на пільгових умовах позивачу час проходження служби в органах внутрішніх справ до вислуги років для призначення пенсії, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем вказаний обов`язок виконано.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача з цим позовом, суд дійшов висновку, що така відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України у спірних правовідносинах, тому дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ є правомірними та такими, що прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним, тому в задоволенні такого слід відмовити повністю.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. П. Хома