Справа № 160/31268/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/31268/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Будьонного Віталія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/31268/24 (головуючий суддя першої інстанції - Царікова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 25.11.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом Південно-Східного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №1064/04-36-09-03//ДПС/ТД-ФС від 25.06.2024 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в розмірі 240000,00 грн..

03.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі №160/31268/24, в якій представник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірної постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75970856 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

В обґрунтування вказано, що 09.09.2024 року постановою державного виконавця Другого Правобережного відділу ДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження №75970856 з примусового виконання постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Державним виконавцем 09.09.2024 року у межах виконавчого провадження №75970856 прийнято постанову про арешт коштів боржника, а 24.10.2024 року державний виконавець вже направляв платіжну інструкцію до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою стягнення грошових коштів з рахунку позивача.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та прийняте нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про накладення штрафу №1064/04-36-09-03//ДПС/ТД-ФС від 25.06.2024 року у виконавчому провадженні №75970856 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції має формальний підхід до розгляду заяви позивача про забезпечення позову та не містить конкретики щодо оцінки наданих аргументів.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

09.09.2024 року постановою Другого Правобережного відділу ДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження ВП №75970856 з виконання постанови №1064/04-36-09-03//ДПС/ТД-ФС від 25.06.2024 року, виданої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці про стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 240000,00 грн..

Крім того, 09.09.2024 року Другим Правобережним відділом ДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у межах виконавчого провадження №75970856 прийнято постанову про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження штрафів, яка становить 242769,00 грн..

24.10.2024 року державним виконавцем направлена платіжна інструкція №58195 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою стягнення грошових коштів з рахунку позивача у розмірі 242769,00 грн..

Не погодившись із постановою Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу, позивач оскаржив таку постанову до суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/31268/24.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі по тексту - Порядок №509) не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються: органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VIII) встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 10 Закону №1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відтак, постанова №1064/04-36-09-03//ДПС/ТД-ФС від 25.06.2024 року, видана Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці про стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафу є виконавчим документом у розумінні Закону №1404.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно із положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Як зазначено вище, позивач оскаржив постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/31268/24.

Оскільки виконавцем вже відкрито виконавче провадження з виконання спірної у справі постанови відповідача №1064/04-36-09-03//ДПС/ТД-ФС від 25.06.2024 року та у межах виконавчого провадження №75970856 прийнято постанову про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження штрафів, яка становить 242769,00 грн., та з урахуванням того, що 24.10.2024 року державним виконавцем направлена платіжна інструкція №58195 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою стягнення грошових коштів з рахунку позивача у розмірі 242769,00 грн., апеляційний суд вважає обгрунтованим заяву позивача про зупинення виконавчого провадження, оскільки у разі задоволення позовних вимог буде неможливим або ускладненим повернення позивачу виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження штрафів.

Вказані обставини судом першої інстанції не враховано.

Відповідно до п.2 частини 1 статті 34 Закону №1404 виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не вірно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до вимог ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Будьонного Віталія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/31268/24 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/31268/24 скасувати.

Прийняту постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі постанови про накладення штрафу від 25.06.2024 року №1064/04-36-09-03//ДПС/ТД-ФС у виконавчому провадженні №75970856 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/31268/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко