Справа № 420/29678/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 23.09.2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) з військової служби від 28.08.2024 року відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати Державну організацію (установу, заклад) Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) з військової служби від 28.08.2024 року та прийняти рішення про звільнення, мене, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 . Відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог в адміністративному позові зазначено, що ОСОБА_1 , був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України № 68.2022 від 24.02.2022 року та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має інвалідність другої групи, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 071916 та висновком № 175 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 01.08.2024 року. Оскільки, дружина позивача має інвалідність другої групи і потребує допомоги і підтримки 24.07.2024 року позивач подав рапорт на звільнення на підставі здійснення постійного догляду за дружиною, яка має другу групу інвалідності. ОСОБА_1 , отримав відповідь від Військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2024 року № 5062, про відмову у задоволенні рапорту від 24.07.2024 про звільнення з військової служби. ОСОБА_1 , 10.09.2024 року повторно подав рапорт разом з додатковими документами, що підтверджують підстави звільнення до командира взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи. Даний рапорт був проігнорований та ОСОБА_1 не було надано на нього жодної відповіді. Станом на день подачі позовної заяви рапорт відповідачем не розглянуто, питання щодо звільнення з військової служби не вирішено. Вказане послугувало підставою для звернення до адміністративного суду з даним позовом. ОСОБА_1 , вважає що дана бездіяльність протиправна та така, що порушує його законні права та інтереси.

01 листопада 2024 року від представника відповідача військової частини НОМЕР_1 (Вхідн.№ ЕС/59760/24) надійшов відзив де зазначено, що військова частина НОМЕР_1 позов не визнає, та просить суд відмовити в позові оскільки позивачем порушено порядок подання рапортів про звільнення з військової служби, встановлений чинним законодавством України. Відповідно до частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», однією з підстав звільнення за сімейними обставинами під час дії воєнного стану є необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи; Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» чітко визначає, не лише наявність а саме необхідність здійснювати постійний догляд. Відсутні дані, що позивач як надавач соціальних послуг звертався із заявою до компетентних органів, був включений до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг. Надана копія Довідки до акта огляду МСЕК від 26.06.2024 дружини позивача не містить інформації про те, що вона потребує постійного догляду, інвалідність встановлена строком до 01.07.2025, а не безстроково. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо звільнення позивача з військової служби, то суд не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб`єктів владних повноважень.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги і заперечення та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить службу з 16.05.2024 року у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водій хімік, що підтверджено записами у військовому квитку позивача НОМЕР_4 .

Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто 08.08.2024 року рапорт позивача від 24.07.2024 року про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною, яка має другу групу інвалідності.

За наслідком розгляду рапорту ОСОБА_1 , від 24.07.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь № 5062, про відмову у задоволенні рапорту від 24.07.2024 про звільнення з військової служби.

У відповіді військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2024 року № 5062 зазначено, що підставами для відмови у задоволенні рапорту від 24.07.2024 року є: подання рапорту не по команді, а через адвоката Тоботу Ю.С.; відсутність даних, що військовослужбовець, як надавач соціальних послуг звертався із заявою до компетентних органів, був включений до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг; копія довідки до акта огляду МСЕК від 26.06.2024 не містить інформації про те, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду; інвалідність встановлена строком до 01.07.2025, а не безстроково; довідка ЛКК № 175 від 08.07.2024 додана до рапорту у вигляді фотокопії, засвідченої адвокатом, а не оригіналу чи нотаріально засвідченої копії (а.с. 25-28).

ОСОБА_1 , подав рапорт від 28 серпня 2024 року командиру взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 в якому просив клопотати перед вищим командуванням, звільнити ОСОБА_1 з військової служби, відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 та абз. 10 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини як необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

В додатку до рапорту позивачем було надано нотаріально засвідчені копії: паспорту позивача, довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 , ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , паспорту ОСОБА_2 , ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , довідки медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 12 ААД Л 071916 від 26.06.2024 р., довідки 16 від 08.07.2024 р. № 175 стосовно ОСОБА_2 , Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги в погляду на непрофесійні основі № 175 стосовно ОСОБА_2 .

Рапорт ОСОБА_1 , від 28.08.2024 року зареєстрований військовою частиною НОМЕР_1 10.09.2024 року Вх. № 4333/к (а.с. 29-30)

З дослідженої судом копії рапорту позивача від 28.08.2024 року вбачається, що в рапорті на другому аркуші наявний напис: «Не погоджено. Підстави не підтверджені. Рапорт повторний, на попередній надавалась відповідь 19.08.2024. ПКзПР м.р юст. Підпис Є. Кудляк.» (а.с. 30).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту від 28.08.2024 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звернувся до суду з даним позовом.

Отже спір у цій справі виник у зв`язку з не розглядом відповідачем рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), визначено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Приписами ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Станом на час розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

У відповідності до ч.6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є видом військової служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», оголошено загальну мобілізацію.

З дослідженого судом військового квитка ОСОБА_1 , НОМЕР_4 , вбачається, що на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022, позивача з 19.05.2022 року признано у Збройні Сили України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положеннями пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

В абз. 10 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ зазначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Приписами ч.7 ст. 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений в Положенні про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008)

В розділу І Положення № 1153/2008 зазначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (п.6). Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (п.7).

Згідно п. 12 розділу І Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України (абз 1). Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (абз 2). Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України (абз 4).

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п. 225 Положення № 1153/2008. Так в п.п. 2 п. 225 зазначено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

В п. 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Приписами ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року, (далі Інструкція № 170).

В розділі XII Інструкції № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення (п.12.1).

Відповідно до п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення (абз 2). Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13).

В п. 14.28 розділу XIV Інструкції № 170 зазначено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

З вище зазначених приписів вбачається, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п. 2 ч. 4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина, як необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України визначено в Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (далі Порядок № 531).

В п. 2 розділу І Порядку № 531 зазначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Згідно п.1 розділу ІІ Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що старший матрос ОСОБА_1 , водій-хімік взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 подав 28.08.2024 року рапорт з додатками командиру взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 (а.с. 29).

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40 (далі Інструкція № 40) рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з приписами п. 3.1 Інструкції № 40 документообіг у військовій частині (установі), їх підрозділах це проходження документів із моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення. Документи незалежно від способу фіксації та відтворення інформації проходять і опрацьовуються на єдиних організаційних та правових засадах організації документообігу.

В п.п. 3.9.1 Інструкції № 40 зазначено, що реєстрація документів в електронній та паперовій формах (далі - документи) усіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформленні РМК в електронній формі у СЕДО із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у РМК необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, моніторингу стану виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

В п.6 розділу ІІІ Порядку № 531 вказано, що усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.

Рапорт ОСОБА_1 від 28.08.2024 року про звільнення зі служби зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 10 вересня 2024 року (Вх. №4333/к).

В розділі ІІІ Порядку № 531 зазначено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку (п.2). Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. …. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою (п.3).

Відповідно до п. 8 Порядку № 531, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Положеннями п.п. 1 п. 9 Порядку № 531 передбачено, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

З досліджених матеріалів справи судом не встановлено, а відповідачем не надано належних та достатніх доказів розгляду рапорту ОСОБА_1 (Вх. №4333/к) та не вказано причин, умов та обставин, які б унеможливлювали розгляд рапорту позивача від 28.08.2024 року

Щодо посилань представника відповідача у відзиві на позовну заяву, що позивачем порушено порядок подання рапортів, оскільки рапорт поданий до військової частини НОМЕР_1 , а не до безпосереднього керівника, суд зазначає наступне.

З дослідженого судом рапорту ОСОБА_1 від 28.08.2024 (Вх. №4333/к.) (а.с. 29), вбачається, що зазначений рапорт поданий позивачем до командира взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , отже рапорт позивача від 28.08.2024 поданий по команді до безпосереднього командира.

З приводу посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву, що відповідач не згоден з позовними вимогами та вважає їх безпідставними, оскільки Довідки до акта огляду МСЕК від 26.06.2024 дружини позивача не містить інформації про те, що вона потребує постійного догляду, інвалідність встановлена строком до 01.07.2025, а не безстроково, суд зазначає, що зазначені обґрунтування висловлені саме представником відповідача у відзиві, при цьому доказів розгляду рапорту позивача від 28.08.2024 та доданих до рапорту документів посадовими особами, які повинні приймати рішення по команді відносно позивача до суду не надано. Також до суду відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про прийняте рішення за наслідком розгляду його рапорту від 28.08.2024 року.

Оскільки відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 28.08.2024 (Вх. №4333/к) про звільнення з військової служби, та не прийнято відповідного рішення по суті за результатом розгляду такого рапорту, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 28.08.2024 року.

Щодо належного способу захисту прав позивача суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 28.08.2024 року та прийняти рішення про звільнення, ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 2 Закону України «Про адміністративну процедуру», дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано;

Також поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо звільнення позивача з військової служби є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких умов суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 28.08.2024 року (Вх. №4333/к від 10.09.2024 року).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення, ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає, що дана вимога не підлягає задоволенню оскільки є передчасною, оскільки рапорт позивача від 28.08.2024 року відповідачем не розглянутий та рішення стосовно розгляду рапорту позивача не було прийнято відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Під час розгляду справи судом не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження зазначених обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 28.08.2024 року (Вх. №4333/к).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 28.08.2024 року (Вх. №4333/к від 10.09.2024 року).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ),

Третя особа: Міністерство оборони України (п-т. Повітрофлотський, 6 м. Київ, 03168, ),

Суддя O.A. Вовченко