Справа № 340/6610/24
Суддя: О.С. ПЕТРЕНКО
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/6610/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Головного управління ДПС у Кіровоградській області, вул. В. Перспективна,55, м. Кропивницький,25006

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 04.07.2024 за №010180/2404.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та прийнятим на його підставі податковим повідомленням-рішенням й мотивує позовні вимоги тим, що вказане рішення порушує права позивача, суперечать діючому законодавству, прийняте на основі необґрунтованих висновків перевіряючого податкового органу. Як наслідок, штрафні (фінансові) санкції застосовані згідно спірного податкового повідомлення-рішення, є неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідачем подано письмовий відзив на позов, в якому вимоги позивача не визнаються в повному обсязі та зазначається, що прийняття оскаржуваного рішення обумовлено порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому рішення є правомірним та не підлягає скасуванню (т.3,а.с.198-203).

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (т.3,а.с.208-209) та додаткові пояснення (т.3,а.с.228-229,233)

Ухвалою суду від 16.10.2024 року провадження в справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.11.2024 року закрито підготовче провадження в справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з підстав, які викладені в позовній заяві, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Відповідно до усної ухвали, занесеної до протоколу судового засідання 17.12.2024 року, подальший розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження (т.3,а.с.227).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Досліджуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

Посадовими особами ГУ ДПС у Кіровоградській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з метою контролю за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2019 по 31.12.2022, а також законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2019 по 31.12.2022, результати якої оформлено актом № 9520/11-28-24-04/ НОМЕР_1 від 28.06.2024 (т.1,а.с.162-204).

В акті перевірки податковим органом, серед інших, встановлено наступні порушення:

-п.188.1 ст. 188, п.198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 4 265 527,00 грн., в тому числі: за грудень 2019 року - 119 407,00 грн., грудень 2021 року - 1 712499,00 грн., за лютий 2022 року-1 997 384,00 грн., березень 2022 року - 141 940,00 грн., квітень 2022 року - 127 811,00 грн., серпень 2022 року -166 486,00 грн..

Позивачем подано заперечення до Акту перевірки (т.1,а.с.92-100).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення рішення №010180/2404 від 04.07.2024 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ на 4 265 527,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 066 381,75 грн. (т.1,а.с.12-13)

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд також зазначає, що, відповідно до пунктів 201.1,201.10 статті 201 ПК України, в редакції, яка діяла у період, що перевірявся, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктами 200.1, 200.2 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність доказів сплати вартості товарів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Перевіряючи висновки перевірки та, як наслідок, оскаржуване податкове повідомлення-рішення, на предмет його відповідності положенням частини другої статті КАС України, в розрізі господарських операцій позивача та його контрагента у перевіряємому періоді, суд зазначає наступне.

Одним з основних видів господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є оптова торгівля продуктами харчування.

Щодо взаємовідносин з ТОВ "ДІОНІС МЕД" суд зазначає.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2019 року по 31.12.2022 року встановлено реалізація меду нижче ціни придбання, а саме 27.12.2019 року ФОП ОСОБА_1 відвантажено ТОВ "ДІОНІС МЕД" () мед бджолиний натуральний в кількості 41500 кг. по ціні 27,00 грн. за 1 кілограм на загальну суму 1 344 600,00 грн. (в т.ч. ПДВ 224 100,00 грн.) та відповідно виписано/зареєстровано податкову накладну №80. Відповідно до наданих на перевірку накладних на придбання меду встановлено, що ціна придбання такого меду становить 1 717 536,00 грн. (ПДВ 343 507,20 грн.). Таким чином, сума заниження ПДВ складає 119 407,20 грн. (343507,20 224100,00).

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (постачальник) та ТОВ "Діоніс МЕД" (покупець) укладено договір №23/12-2019 від 23.12.2019. Предмет договору - мед бджолиний натуральний (медозбору 2016-2017) в кількості 41500 кг (т.2,а.с.184-186).

У відповідності з умовами укладеного договору позивачем відвантажено товари на загальну суму 1 344 600,00 грн., в т. ч. ПДВ 224 100грн., відповідно до видаткової накладної №РН-0000452 від 27.12.2019 (т.2,а.с.187).

ФОП ОСОБА_1 за фактом передачі товару ТОВ "Діоніс МЕД" було складено податкову накладну №80 від 27.12.2019 р. (т.2,а.с.188).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що реалізація меду у грудні 2019 дійсно була здійснена за цінами, нижчими, ніж ціни на закупівлю меду медозбору поточного 2019. Вказане сталось через те, що позивачем реалізовано мед, придбаний у 2017-2018 роках, який лишався на складі станом на 01.01.2019, що підтверджено довідкою про залишки ТММ станом на 31.12.2018 (т.1,а.с.227).

Як встановлено судом та не спростовано представником відповідача, закупівля реалізованого меду здійснювалась за іншими цінами, ніж ціни 2019 року /від 20 грн. за 1 кг до 35 грн. /ціни 2017-2018/. Станом на 31.12.2018 року залишки меду бджолиного натурального у ФОП ОСОБА_1 складали 145010,25 кг на 6 426 854,36 грн. (без ПДВ). Вказаний мед був придбаний позивачем у різних контрагентів впродовж 2017-2018 років (медзбір 2016-2017).

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що, оскільки мед не був використаний у виробництві впродовж 2017-2019 років, в акредитованій лабораторії були проведені дослідження з метою встановлення якості меду, який зберігався понад 2 роки.

Результати досліджень та висновки спеціалістів були відображені в Протоколах досліджень (т.2,а.с.189-199). Після отриманих результатів досліджень, позивачем було прийнято рішення про реалізацію меду за середньою ціною закупівлі партій, які були досліджені в лабораторіях.

Надаючи правову оцінку у цій частині спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно з п. 8 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід»:

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов:

покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив);

підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами);

сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена;

є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

Відповідно до п. 21 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» - Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Відповідно до визначення, наведеного в ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Згідно з п.3 Розділу І Національного положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи використання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Отже, реалізація власної продукції, виходячи з конкретних умов договорів поставки та кон`юнктури ринку, що склалася на дату такої реалізації, навіть якщо вона здійснюється за цінами нижче середніх цін реалізації по регіону, жодним чином не впливає на визначення доходу згідно національних стандартів бухгалтерського обліку та не зобов`язує проводити відповідні коригування у бухгалтерському обліку і, як наслідок, не впливає на розрахунок бази оподаткування податком на додану вартість згідно діючих норм Податкового кодексу України.

Висновки податкового органу щодо заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 119 407,20 грн. не відповідають положенням чинного податкового законодавства, не підтверджені документально, базуються на припущеннях та інформації, що взагалі не може бути підставою для будь-якого правового обґрунтування.

Так, згідно з ст. 10 Закону України "Про ціни та ціноутворення", суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про ціни та ціноутворення", вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Згідно з підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що звичайна ціна ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до підпункту 14.1.219 пункту14.1 статті 14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Враховуючи викладене, база оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути за загальним правилом нижче ринкових цін.

З положень наведених вище приписів ПК України вбачається, що ринковою ціною є ціна продажу товару за договором, якщо дотримано наступні умови: 1) сторони укладають договір на добровільній і основі (без примусу); 2) сторони є взаємно незалежними юридично та фактично; 3) сторони володіють достатньою інформацією про товар та ціни на ідентичні товари на ринку у порівняних економічних (комерційних) умовах. Вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів не може бути нижче звичайної ціни. Звичайною ціною, якщо не доведено зворотне, є ціна товарів визначена сторонами договору.

Підпунктом 14.1.218 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території.

Отже, в розумінні положень п.п.14.1.218 та 14.1.219 п.14.1 ст.14 ПК України, якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна визначена сторонами договору, відповідає рівню ринкових цін.

Слід зазначити, що Акт перевірки не містить інформації про звичайні ціни, оскільки податковий орган неправомірно та безпідставно ототожнив зі звичайними цінами інформацію про валові середні ціни реалізації сільськогосподарської продукції сільськогосподарськими підприємствами області за календарний рік.

Отже, податкове законодавство для цілей оподаткування податком на додану вартість містить чітко визначені поняття ціни, що застосовуються для такого оподаткування, при цьому поняття середніх цін на товар, як і право їх використання для цілей оподаткування податком на додану вартість Податковим кодексом не передбачено.

Реалізація продукції за цінами, визначеними між взаємно незалежними юридично та фактично сторонами договору, виходячи з конкретних умов договорів поставки та кон`юнктури ринку, що склалася на дату такої реалізації і є однозначним доказом звичайної ціни.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що донарахування податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2019 на суму 119 407,20 грн. є протиправним, а тому у вказаній частині позовні вимоги є обґрунтованими.

Щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

На письмовий запит від 25.03.2024 року №2597/6/11-28-24-04-02, ФОП ОСОБА_1 на перевірку надано, завірену підписом та печаткою інформацію про стан залишків в розрізі номенклатури станом на 31.12.2019 року, 31.12.2020 року, 31.12.2021 року, 31.12.2022 року.

Відповідно до наданої на перевірку інформації про стан залишків станом на:

31.12.2019 року - цукор та цукрозамінники відсутні,

31.12.2020 року - залишок цукру становить 4500 кг. на суму 62374,99 грн. (без ПДВ), цукрозамінники відсутні,

31.12.2021 року - залишок цукру становить 7503 кг. на суму 125650,00 грн. (без ПДВ), цукрозамінники відсутні,

31.12.2022 року - залишок цукру становить 20521,30 кг. на суму 615639 грн. (без ПДВ), цукрозамінники відсутні.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки (акт 28.06.2024) встановлено нестачу сировини:

за: 2019 рік - 5 040 649,53 грн., в т.ч. ПДВ 840 108,26 грн.;

за 2020 рік - 11 332 522,09 грн., в т.ч. ПДВ 1 888 753,68 грн.;

за 2021 рік - 5 913 492,86 грн., в т.ч. ПДВ 985 582,14 грн.;

за 2022 рік -2 674 187,00 грн., в т.ч. ПДВ 445 697,83 грн.

Враховуючи вищевикладене, податковим органом зроблено висновок, який відображений в акті перевірки, про те, що фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 4 279 549,11 грн., за грудень 2019 року - 959 515,46 грн., за грудень 2020 року - 1 888 753,68 грн., за грудень 2021 року - 985 582,14 грн., за грудень 2022 року - 445 697,83 грн.

Щодо вказаного порушення ФОП ОСОБА_1 надавався запит від 09.04.2024 року №593/12/11-28-24-04-02, про надання пояснень та документів щодо використання цукрозамінників в оподатковуваних операціях. На вказаний запит, платником не надавались будь які документи та пояснення.

Не погодившись з висновками акту документальної планової виїзної перевірки від 19.04.2024 року № 4946/11-28-24-04/ НОМЕР_1 , ФОП ОСОБА_1 подано заперечення №б/н від 17.05.2024 року (вх. №13865/6 від 17.05.2024 року), де вказано, що вищезазначена сировина використовувалась для виготовлення підкормки для бджіл та сиропу інвертного, частина яких реалізована, а частина передана на відповідальне зберігання.

Відповідно до вищезазначених документів, рецептури та звітів з виробництва, перевіркою встановлено, що в перевіряємому періоді придбано 118500 кг. цукру на суму 3427649,98 грн. в т.ч. ПДВ 571275,00 грн., для виготовлення сиропу інвертного в кількості 112600 кг. та 93003 кг. цукру.

Отже, перевіряючими зроблено висновок про:

- залишок невикористаного цукру станом на 31.12.2022 року становить 25497 кг. на суму 615640,00 грн. (без ПДВ);

- залишок сиропу інвертного станом на 31.12.2022 року становить 95172 кг. (112600 кг.-виготовлено 28 кг. реалізовано 17400 кг. використано для виготовлення підкормки для бджіл.)

Заперечуючи на акт перевірки, позивачем було надано рецептуру та звіти з виробництва підкормки для бджіл « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Зима», відповідно до яких для виготовлення підкормки використовувались декстроза моногідрат, патока, сироп глюкозно-фруктозний ГФС-42, фруктоза, глюкоза. Частина підкормки для бджіл реалізована у перевіряємому періоді, частина передана на відповідальне зберігання.

Згідно наданої на перевірку інформації про рух готової продукції «Підкормка для бджіл» за 2019-2022 роки, податковий орган зробив висновок про те, що залишок продукції у ФОП ОСОБА_1 відсутній.

Таким чином, перевіркою встановлено відсутність підкормки для бджіл на суму 20 730 600,00 грн. та, відповідно, її використання в господарських операціях ФОП ОСОБА_1 , в тому числі за грудень 2021 на суму 11 124 000 грн., лютий 2022 9 606 600 грн.

Надаючи оцінку господарській операції між позивачем та ФОП ОСОБА_2 суд зазначає.

Судом встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про співпрацю від 27.09.2021 (т.2,а.с.200-203). Предметом договору є організація партнерства та співпраці в напрямках, що визначаються умовами договору.

27.09.2021 між позивачем та ФОП ОСОБА_2 (зберігач) укладено договір відповідального зберігання №27/9. За умовами укладеного договору, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання підкормку для бджіл, відповідно до акту приймання передачі, з подальшою його передачею покупцям за договором купівлі-продажу(т.2, а.с.206-207).

На підтвердження передачі товару на відповідальне зберігання за договором від 27.09.2021 року № 27/9 позивачем надано акти прийому передачі товару та товарно-транспортні накладні, копії яких долучено до матеріалів справи (т.3,а.с.1-187).

Суд, дослідивши надані копії актів прийому-передачі товарів на відповідальне зберігання, встановив, що у вказаних актах не зазначена матеріально відповідальна особа за зберігання товару, не зазначена одиниця виміру товару.

Судом встановлено, що в актах місце передачі та зберігання товару вказано: АДРЕСА_2 .

В ході перевірки до ГУ ДПС у Луганській області, направлено запит від 19.06.2024 року № 799/7/11-28-24-04-02, про проведення зустрічної звірки ФОП ОСОБА_2 (РНОК ПП НОМЕР_2 ) по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 щодо підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських операцій за 2021 - 2022 роки, в частині відповідального зберігання підкормки для бджіл відповідно до договору № 27/9 від 27.09.2021 року та її транспортування відповідно до договору від 27.09.2021 року №б/н.

Згідно наданих на перевірку товарно-транспортних накладних, автомобільним перевізником, замовником та вантажоодержувачем є ФОП ОСОБА_2 Пункт навантаження Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Грузьке, вулиця Сабліна, 73, пункт розвантаження - Луганська область, Старобільський район, м. Старобільськ, вул. Залізнична,32.

Відповідно до товарно-транспортних накладних, перевезення вантажу до місця зберігання здійснювалось наступними автомобілями: MAN 18225ML реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_3 , Mercedes-Benz1828 реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_4 , MAN НОМЕР_5 реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_6 .

Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Якщо задекларована господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

У свою чергу, необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їхнього реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника з метою штучного створення умов для формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Документи та інші дані, що підтверджують/спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суд повинен встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання поставок, обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінити такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

Договором відповідального зберігання передбачається, що придбані товарно-матеріальні цінності у власність зберігачів не переходять і повертаються поклажодавцю або особі, вказаній поклажодавцем, на першу вимогу поклажодавця. Відносини сторін за договором зберігання регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦКУ).

Так, відповідно до частини першої статті 936 ЦКУ за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (частина перша статті 938 ЦКУ).

Рахунки чи розрахункові документи щодо нарахування/виплати коштів ФОП ОСОБА_3 за виконання роботи/послуги на перевірку не надавались, під час розгляду справи суду також не надані.

Суд зазначає, що позивачем не надано документів щодо реального руху товару та не спростовані в цій частині висновки акту перевірки, тому суд приходить до висновку про непідтвердженість реальності господарської операції з ФОП ОСОБА_2 та відсутність підкормки для бджіл на суму 20 730 600,00 грн. і, відповідно, її використання в господарських операціях ФОП ОСОБА_1 .

Позивач не наводить доводів/аргументів з відповідним документальним підтвердженням, а наводить лише загальні твердження про товарність здійснених операцій та достатність/повноту поданих до перевірки первинних документів, не зазначає про наявність ділової мети по вказаному договору, проте належних підтверджень наведеним доводам надано не було.

Беручи до уваги специфіку та особливості зазначених операцій, виходячи з наявної податкової інформації, слід зазначити, що під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які, виходячи з умов договору та звичайної ділової практики, супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання.

Судом встановлено, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства, пов`язують можливість правомірного формування податкових вигод що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що донарахування податкових зобов`язань на суму 4 146 120,00 грн. є правомірним, а тому у вказаній частині позов не підлягає задоволенню.

З урахуванням норм ч.3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 139 частини 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №010180/2404 від 04.07.202024 року у частині щодо збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 149258,75 грн., в тому числі: 119407,00 грн. - основного платежу та 29851,75 грн. штрафних санкцій.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 454,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ ВП 43995486).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. ПЕТРЕНКО