Справа № 500/7551/24
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7551/24

17 лютого 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу до ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періодів навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978 та з 01.09.1978 по 24.07.1979; роботи з 29.12.1979 по 09.07.1980, з 25.12.1984 по 01.05.1991, з 02.05.1991 по 19.06.1995 та з 31.08.1999 по 09.06.2000 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 13.09.1982;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати з 01.11.2024 ОСОБА_1 до страхового стажу відповідно до ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978 та з 01.09.1978 по 24.07.1979; роботи з 29.12.1979 по 09.07.1980, з 25.12.1984 по 01.05.1991, з 02.05.1991 по 19.06.1995 таз 31.08.1999 по 09.06.2000 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 13.09.1982.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.11.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.11.2024 № 52 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Періоди навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978, з 01.09.1978 по 24.07.1979 та періоди роботи з 29.12.1979 по 09.07.1980, з 25.12.1984 по 01.05.1991, з 02.05.1991 по 19.06.1995, з 31.08.1999 по 09.06.2000 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 13.09.1982, неправомірно не зараховано відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки підприємства, установи та організації, які видавали позивачу документи і де вона працювала, по різному зазначали її по батькові " ОСОБА_2 ", " ОСОБА_3 " (українською мовою), " ОСОБА_4 ", " ОСОБА_5 ", " ОСОБА_6 ", " ОСОБА_7 " (російською мовою), і саме вказані організації несуть відповідальність за правильність ведення кадрової документації.

Беручи до уваги те, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, позивач вважає відмову в зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 25.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що рішенням від 07.11.2024 №52 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу на день звернення. За результатами розгляду документів, до страхового стажу не враховано: трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 13.09.1982, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено по батькові " ОСОБА_7 " (російською мовою) не відповідає по батькові " ОСОБА_5 " (російською мовою) згідно паспортних даних; періоди роботи з 25.12.1984 по 01.05.1991 та з 31.08.1999 по 09.06.2000, оскільки записи про прийняття на роботу здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі "Відомості про роботу" в заголовках не зазначене найменування підприємств; період навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978 згідно свідоцтва №45, оскільки в свідоцтві зазначено по батькові " ОСОБА_4 " (російською мовою) не відповідає по батькові " ОСОБА_5 " (російською мовою) згідно паспортних даних та відсутня інформація про присвоєння кваліфікації; період навчання в професійно-технічному училищі №3 м. Тернополя з 01.09.1978 по 24.07.1979, оскільки в атестаті зазначено по батькові " ОСОБА_2 " не відповідає по батькові " ОСОБА_3 " згідно свідоцтва про шлюб; період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 28.07.1983), оскільки в свідоцтві зазначено по батькові матері " ОСОБА_3 " не відповідає по батькові " ОСОБА_2 " згідно паспортних даних.

З огляду на зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення при відмовлені у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також відповідач вважає, що суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.11.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішенням від 07.11.2024 №52 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило ОСОБА_1 призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу на день звернення. Страховий стаж особи становить 04 роки 01 місяць 29 днів.

За результатами розгляду документів, до страхового стажу не враховано:

періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , дата заповнення 13.09.1982, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено по батькові " ОСОБА_7 " (російською мовою) не відповідає по батькові " ОСОБА_5 " (російською мовою) згідно паспортних даних;

періоди роботи з 25.12.1984 по 01.05.1991 та з 31.08.1999 по 09.06.2000, оскільки записи про прийняття на роботу здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі "Відомості про роботу" в заголовках не зазначене найменування підприємств;

період навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978 згідно свідоцтва №45, оскільки в свідоцтві зазначено по батькові " ОСОБА_4 " (російською мовою) не відповідає по батькові " ОСОБА_5 " (російською мовою) згідно паспортних даних та відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;

період навчання в професійно-технічному училищі №3 м. Тернополя з 01.09.1978 по 24.07.1979, оскільки в атестаті зазначено по батькові " ОСОБА_2 " не відповідає по батькові " ОСОБА_3 " згідно свідоцтва про шлюб;

період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 28.07.1983), оскільки в свідоцтві зазначено по батькові матері " ОСОБА_3 " не відповідає по батькові " ОСОБА_2 " згідно паспортних даних.

Не погоджуючись відмовою у зарахуванні до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978, з 01.09.1978 по 24.07.1979 та періоди роботи з 29.12.1979 по 09.07.1980, з 25.12.1984 по 01.05.1991, з 02.05.1991 по 19.06.1995, з 31.08.1999 по 09.06.2000, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішення відповідачів на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами 1-3 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення", йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Приписами ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Водночас, п."д" і "ж" ч.3 вказаної статті передбачено, що до стажу роботи зараховується також:

навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Пунктом 11 Порядку №637 встановлено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі:

свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На момент внесення записів у трудову книжку позивача діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958 №620 та Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Згідно з п.2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; "05.01.1984". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції № 162).

Згідно з п.2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місце роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як встановлено судом, 30.10.1998 позивачу видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , де по батькові українською мовою зазначено як " ОСОБА_2 ", а російською - " ОСОБА_5 ".

Згідно із свідоцтвом про присвоєння кваліфікації серії НОМЕР_4 ОСОБА_8 (українською мовою)/ ОСОБА_8 (російською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 1977 році закінчила повний курс виробничого навчання за професією трактори, с/г машини, основи агротехніки і рішенням кваліфікаційної комісії колгоспу ім. Леніна від 15.05.1977 присвоєно кваліфікацію тракторист-машиніст.

Відповідно до свідоцтва № 45 ОСОБА_8 (російською мовою) протягом 10 місяців з 01.09.1977 по 22.06.1978 навчалася на курсах секретарів-машиністок в Тернопільському гарнізонному Будинку офіцерів Радянської Армії.

Згідно з атестатом № 4319 з 01.09.1978 по 24.07.1979 ОСОБА_8 навчалася в міському професійно-технічному училищі № 3 м. Тернополя.

15.09.1979 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклали шлюб, який зареєстровано сільською радою с. Саранчуки Бережанського району Тернопільської області, актовий запис № 22. Прізвище дружини після укладення шлюбу - " ОСОБА_10 ".

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 13.09.1982, слідує, що ОСОБА_1 (російською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_1 : 29.12.1979 прийнята тимчасово на посаду зав. бібліотекою с. Жовнівка (запис №1); 09.07.1980 звільнена з посади зав. бібліотекою с. Жовнівка (запис № 2); 12.11.1982 прийнята на роботу в колгосп "Дружба" робочою (запис № 4); 15.11.1984 звільнена згідно поданої заяви за власним бажанням (запис № 5); 25.12.1984 прийнята на роботу в паркетне відділення лаборантом (запис № 6); 01.04.1988 у зв`язку із введенням нових умов оплати праці присвоєно професію апаратник хім.водоочистки II розряду (запис № 7); 01.05.1991 звільнена з роботи по переводу в Потуторський деревообробний завод (запис № 8, запис засвідчений печаткою Бережанської меблевої фабрики); 01.05.1991 прийнята по переводу з Бережанської меблевої фабрики на Потуторський деревообробний завод апаратником хім.водоочистки (запис № 9); 19.06.1995 звільнена з роботи за власним бажанням (запис № 11); 02.03.1999 розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до пп. б п. 1 ст. 29 Закону України "Про зайнятість населення" (наказ № 1014 від 01.12.1998; запис № 12); 28.08.1999 закінчено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пп. з п. 1 ст. 30 Закону України "Про зайнятість населення" (наказ № 783 від 27.08.1999; запис № 13); 31.08.1999 прийнята на роботу на посаду секретар-машиністки (запис № 14); 09.06.2000 звільнена з роботи за власним бажанням (запис № 15; запис засвідчений підписом директора та печаткою ТзОВ "Верес"); 13.02.2008 прийнята кухарем III розряду в Комбінат громадського харчування Бережанського райСТ (запис № 16); 23.02.2008 звільнена по згоді сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (запис № 17); 04.03.2008 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 2 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (наказ НТ 080304 від 04.03.2008); 13.05.2008 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пп. 10 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (наказ НТ 080514 від 14.05.2008); 27.11.2008 поновлено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 2 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (наказ НТ 081127 від 27.11.2008); 02.03.2009 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пп. 10 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (наказ НТ 090303 від 14.05.2008).

Відповідно до розрахунку стажу (форма РС- право) відповідач врахував стаж позивача з 26.08.1980 по 11.11.1982 як догляд за дитиною до 3-х років; з 12.11.1982 по 31.12.1982 як роботу в колгоспі; з 01.01.1983 по 01.11.1983 як роботу в колгоспі; з 02.03.1999 по 28.08.1999, з 01.02.2008 по 08.02.2008, з 04.03.2008 по 13.05.2008 та з 27.11.2008 по 02.03.2009 як період отримання допомоги по безробіттю.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у рішенні від 07.11.2024 №52 послалось на те, що страховий стаж позивача становить 04 роки 01 місяць 29 днів, до якого не враховано:

періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , дата заповнення 13.09.1982, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено по батькові " ОСОБА_7 " (російською мовою) не відповідає по батькові " ОСОБА_5 " (російською мовою) згідно паспортних даних;

періоди роботи з 25.12.1984 по 01.05.1991 та з 31.08.1999 по 09.06.2000, оскільки записи про прийняття на роботу здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі "Відомості про роботу" в заголовках не зазначене найменування підприємств;

період навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978 згідно свідоцтва №45, оскільки в свідоцтві зазначено по батькові " ОСОБА_4 " (російською мовою) не відповідає по батькові " ОСОБА_5 " (російською мовою) згідно паспортних даних та відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;

період навчання в професійно-технічному училищі №3 м. Тернополя з 01.09.1978 по 24.07.1979, оскільки в атестаті зазначено по батькові " ОСОБА_2 " не відповідає по батькові " ОСОБА_3 " згідно свідоцтва про шлюб;

період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 28.07.1983), оскільки в свідоцтві зазначено по батькові матері " ОСОБА_3 " не відповідає по батькові " ОСОБА_2 " згідно паспортних даних.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці.

Вказані відповідачем недоліки в трудовій книжці не можуть бути підставою для виключення таких періодів з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві (організації), та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (організації) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачами не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Підприємства, установи та організації, які видавали позивачу документи і де вона навчалась, працювала, по різному зазначали по батькові " ОСОБА_2 ", " ОСОБА_3 " (українською мовою), " ОСОБА_4 ", " ОСОБА_5 ", " ОСОБА_6 ", " ОСОБА_7 " (російською мовою), і саме вказані організації несуть відповідальність за правильність ведення кадрової документації. Вказані обставини виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути.

Таким чином, суд приходить до переконання, що періоди навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978, з 01.09.1978 по 24.07.1979 та періоди роботи з 29.12.1979 по 09.07.1980, з 25.12.1984 по 01.05.1991, з 02.05.1991 по 19.06.1995, з 31.08.1999 по 09.06.2000 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки такі відповідають записам в документах про навчання та в трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а вказані відповідачем недоліки, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення документів про навчання, трудової книжки покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати протиправною, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, відмову Головного управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978, з 01.09.1978 по 24.07.1979 та періоди роботи з 29.12.1979 по 09.07.1980, з 25.12.1984 по 01.05.1991, з 02.05.1991 по 19.06.1995, з 31.08.1999 по 09.06.2000.

Як передбачено п.4 ч.2 ст.245 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд враховує положення обов`язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі "Олссон проти Швеції" (Olsson v. Sweden) від 24.03.1988.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia пункт 1 статті 8.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно п.65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

Суд констатує, що у спірних правовідносинах нормами чинного законодавства, не передбачено альтернативних способів поведінки, дій, рішень суб`єкта владних повноважень, а тому ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати з 01.11.2024 до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978, з 01.09.1978 по 24.07.1979 та періоди роботи з 29.12.1979 по 09.07.1980, з 25.12.1984 по 01.05.1991, з 02.05.1991 по 19.06.1995, з 31.08.1999 по 09.06.2000, про що також заявлено позивачем в позовних вимогах.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не довели правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. згідно з квитанцією № 24 від 18.11.2024 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978, з 01.09.1978 по 24.07.1979 та періоди роботи з 29.12.1979 по 09.07.1980, з 25.12.1984 по 01.05.1991, з 02.05.1991 по 19.06.1995, з 31.08.1999 по 09.06.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати з 01.11.2024 до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1977 по 22.06.1978, з 01.09.1978 по 24.07.1979 та періоди роботи з 29.12.1979 по 09.07.1980, з 25.12.1984 по 01.05.1991, з 02.05.1991 по 19.06.1995, з 31.08.1999 по 09.06.2000.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.