Справа № 160/30524/24
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки відповідача про те, що ТОВ «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» були допущені порушення підпункту 141.4.4 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України та ст. 12 Конвенції про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від 06.11.2000 між Урядом України і Урядом Грецької Республіки, у зв?язку з чим підприємством не задекларовано, не утримано та не сплачено податок з доходів із джерелом їх походження з України на користь нерезидента «NAVISTAR» M.I.K.E» (Грецька Республіка) у вигляді фрахту в сумі 147 000,00 євро (еквівалент 4 502 890,70 грн.), що призвело до заниження податку з доходів нерезидентів (код бюджетної класифікації 11020500 - податок на прибуток іноземних юридичних осіб) на загальну суму 287 419 гри., у тому числі: за І півріччя 2022 року на суму 207 347 гри. та за III квартал 2022 року на суму 80 071 грн. є помилковими, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті. Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України. (п. 103.4 ст. 103 ПКУ). Відповідно до п. 103.5. ст. 103 ПКУ, довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України. Під час перевірки ТОВ «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» надано документи (довідка, сертифікат) стосовно нерезидента «NAVISTAR» М.І.К.Е (Грецька Республіка) щодо підтвердження статусу податкового резидента: довідка-підтвердження статусу податкового резидента від 14.12.2023 №178292/2023, видана Незалежним управлінням державних доходів Міністерства фінансів Грецької Республіки у M. Афіни, підписана ГОВ.ГР яка підтверджує, що нерезидент «NAVISTAR» M.I.K.E (ІПН 800934369) відповідно до положень статті 4 Кодексу про оподаткування прибутку у значенні Конвенції про уникнення подвійного оподаткування між Грецькою Республікою та Кабінетом Міністрів України у 2022 році є податковим резидентом Грецької Республіки. Довідку перекладено на українську мову, апостильовано. Переклад нотаріально засвідчено. Конвенції про уникнення подвійного оподаткування між Грецькою Республікою та Кабінетом Міністрів України не існує, є Конвенція між Урядом України і Урядом Грецької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на майно. Проте, в довідці зазначено, що нерезидент «NAVISTAR» М.I.K.E є резидентом Грецької Республіки на підставі статті 4 Кодексу про оподаткування прибутку у значенні Конвенції про уникнення подвійного оподаткування між Грецькою Республікою та Кабінетом Міністрів України, тоді як Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування укладено між Урядом України і Урядом Грецької Республіки. Довідка-підтвердження статусу податкового резидента від 14.12.2023 №178292/2023, видана Незалежним управлінням державних доходів Грецької Республіки.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області вважає, що довідка не відповідає вимогам чинного законодавства та не може бути підставою для застосування норм Конвенції щодо зменшеної ставки податку. У зв?язку з чим, ГУ ДПС у Дніпропетровській області листом від 17.05.2024 №21/ІКО/04-36-23-02-06 направлено запит до іноземного компетентного органу Грецької Республіки про надання інформації щодо підтвердження видачі довідки у розумінні Конвенції укладено між Урядом України і Урядом Грецької Республіки. Відповідь від іноземного компетентного органу Грецької Республіки не отримано.
Відповідач вважає, що позивач свідомо знаючи, що вказана довідка не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: ст.103 ПКУ, не мав права застосовувати пільги щодо звільнення від сплати податку відповідно до Конвенції про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і на майно. На момент вчинення порушення податкового законодавства в частині правильності обчислення податку на прибуток іноземних юридичних осіб, при виплаті доходу ТОВ «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» мало можливість застосувати ставку податку 6% відповідно вимог пп. 141.4.4 п.141.4 ст.141 ПКУ. Проте, відповідач вважає, що всупереч вимогам Податкового кодексу України позивач безпідставно застосувало ставку у розмірі 0%.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУ» зареєстроване 18.07.2011 у встановленому законом порядку, як юридична особа.
Видами діяльності є неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами (код КВЕД 46.12); оптова торгівля твердим. рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71).
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» (Замовник) та нерезидентом NAVISTAR M.I.K.E. (Грецька Республіка) (Перевізник) укладено Договір від 20.05.2022 №20/05/2022, відповідно до умов якого NAVISTAR M.I.K.E. зобов?язується за винагороду виконувати для ТОВ «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» перевезення вантажів (нафтопродуктів) в об?ємі, в терміни та по маршрутах вказаних у транспортних заявках.
На виконання умов Договору, NAVISTAR M.I.K.E. здійснило перевезення вантажу (нафтопродуктів), що підтверджується:
-21 актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), в яких зазначено номер, дата заявки та інвойсу, дата завантаження та розвантаження, зміст операції - надання послуг по перевезенню нафтопродуктів за маршрутом Салоніки (Греція) - Рені (Україна), акти підписані Сторонами;
- 6 Інвойсами у яких вказано номери автомобілів, які проводять перевезення, водії автомобілів, сума за кожне таке перевезення;
-21 міжнародною транспортною накладною (CMR), в яких зазначений перевізник NAVISTAR M.I.K.E.;
- 21 митною декларацією;
- заявками на автомобільне перевезення вантажів.
На виконання умов Договору ТОВ «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» сплатило NAVISTAR M.I.K.E. за послуги перевезення нафтопродуктів, що підтверджується платіжними дорученнями: від 10.06.2022 на суму 879 015,20 грн., від 20.06.2022 на суму 1 503 805,10 грн., від 29.06.2022 на суму 365 622,80 грн., від 05.07.2022 на суму 428 142,40 грн., від 12.07.2022 на суму 826305,20 грн. Загальна сума - 4 502 890,70 грн.
На підтвердження виконання вимог пунктів 103.4, 103.5, 103.6 статі 103 ПК України NAVISTAR M.I.K.E. (Грецька Республіка) надало Довідку - підтвердження статусу податкового резидента від 14.12.2023 №178292/2023. Вказана довідка видана Незалежним управлінням державних доходів Грецької Республіки.
В довідці зазначено, що Приватна компанія з єдиним учасником «Навістар» була податковим резидентом Грецької республіки у значені Конвенції про уникнення подвійного оподаткування між Грецькою республікою та Кабінетом Міністрів України. Тобто Довідка видана на підтвердження та реалізацію Конвенції про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на майно від 06.11.2000, укладеною між Урядом України і Урядом Грецької Республіки.
Також, у Довідці зазначено, що вона поширюється на 2022 рік, тобто на час здійснення господарської операції. Крім того, довідка апостильована та надана до перевірки в нотаріально завіреному перекладі на українську мову. Тобто вимоги, передбачені пунктами 103.4, 103.5, 103.6 статі 103 ПК України виконані в повному обсязі.
За результатами перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки №1831/04-36-23-02/37805868 від 03.07.2024.
Не погодившись з висновками, викладеними в Акті перевірки щодо наявності порушень податкового законодавства, ТОВ «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» подало заперечення до ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі Акту перевірки, з урахуванням розгляду заперечень, вважає, що ТОВ «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» були допущені порушення підпункту 141.4.4 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 (із змінами та доповненнями), ст. 12 Конвенції про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від 06.11.2000 між Урядом України і Урядом Грецької Республіки, у зв?язку з тим, що підприємством не задекларовано, не утримано та не сплачено податок з доходів із джерелом їх походження з України на користь нерезидента «NAVISTAR» M.I.K.E» (Грецька Республіка) у вигляді фрахту в сумі 147 000,00 євро (еквівалент 4 502 890,70 грн.), що призвело до заниження податку з доходів нерезидентів (код бюджетної класифікації 11020500 - податок на прибуток іноземних юридичних осіб) на загальну суму 287 419 гри., у тому числі: за І півріччя 2022 року на суму 207 347 гри. та за III квартал 2022 року на суму 80 071 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до підпункту 14.1.36. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 141.4 статті 141 ПК України встановлено особливості оподаткування нерезидентів.
Так, відповідно до п.п. 141.4.1. п. 141.4. ст. 141 ПК України, доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема фрахт.
Згідно із п. 141.4.4 ст. 141 ПК України, сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів.
Відповідно до пункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Підпунктом 14.1.122 ст. 14 ПК України визначено, що нерезиденти - це:
а) іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України;
б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва інших держав і міжнародних організацій в Україні;
в) фізичні особи, які не є резидентами України.
Статтею 3 ПК України визначено, що податкове законодавство України складається, в тому числі, з чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування. У пункті 3.2 статті 3 ПК України визначено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Україна є учасницею Конвенції між Урядом України і Урядом Грецької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на майно. Конвенцію ратифіковано Законом №2484 від 29.05.2001.
Відповідно до статті 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується до осіб, які є резидентами однієї або обох Договірних Держав. Ця Конвенція поширюється на податки на доходи і на майно, що стягуються від імені Договірної Держави або її політико-адміністративних підрозділів чи місцевих органів влади, незалежно від способу їх стягнення.
Згідно зі статтею 2 Конвенції податками на доходи і на майно вважаються всі податки, що стягуються із загальної суми доходу чи загальної вартості майна або з елементів доходу або майна, включаючи податки на доходи від відчужування рухомого або нерухомого майна, а також податки, що стягуються з прибутків від приросту майна.
Існуючими податками, на які поширюється Конвенція, зокрема, є: a) в Україні: (i) податок на прибуток підприємств (стаття 3 Конвенції).
Статтею 103 ПК України передбачено порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України.
Згідно з п. 103.1 ст. 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
Пунктом 103.2 статті 103 ПК України визначено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.
При цьому, бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу (п. 103.3 ст. 103 ПК України).
Відповідно до п. 103.4 ст. 103 ПК України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
У разі потреби така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або контролюючим органом під час розгляду питання про повернення сум надміру сплачених грошових зобов`язань на іншу дату, що передує даті виплати доходів.
Згідно з п. 103.10 ст. 103 ПК України, у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.
Таким чином, з аналізу наведених вище приписів ПК України вбачається, що в залежності від наявності та відповідності означеної довідки, резидент, який виплачує на користь нерезидента дохід із джерелом походження з України, може утримати податок за нижчою ставкою або взагалі його не утримувати, якщо це передбачено міжнародним договором з країною резиденції отримувача доходу.
В свою чергу, угоди про уникнення подвійного оподаткування мають на меті не допустити ситуації, за якої один і той самий дохід у нерезидента оподатковується двічі - у країні, яка є джерелом доходу, і в країні резиденції отримувача доходу.
Суд зазначає, що позивач є особою (податковим агентом), що виплатила доходи нерезиденту, який є фактичним отримувачем доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, у зв`язку з чим позивач має право застосувати правила міжнародного договору (в даному випадку Конвенцію між Урядом України і Урядом Грецької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і на майно) на підставі поданого останнім документа, який підтверджує статус податкового резидента, виданого компетентним органом.
Податковий орган, заперечуючи правомірність застосування позивачем ставки податку 0 %, замість 6 %, посилався на те, що довідка не відповідає вимогам чинного законодавства та не може бути підставою для застосування норм Конвенції щодо зменшеної ставки податку.
У зв?язку з чим, ГУ ДПС у Дніпропетровській області листом від 17.05.2024 №21/ІКО/04-36-23-02-06 направлено запит до іноземного компетентного органу Грецької Республіки про надання інформації щодо підтвердження видачі довідки у розумінні Конвенції укладено між Урядом України і Урядом Грецької Республіки.
В матеріалах справи відсутня відповідь від іноземного компетентного органу Грецької Республіки.
Враховуючи зазначене відповідач дійшов висновку, що позивач не мав права застосовувати пільги щодо звільнення від сплати податку відповідно до Конвенції, укладеної між Урядом України і Урядом Грецької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і на майно.
Відповідно до підпункту 14.1.260 пункту 14.1 статті 14 ПК України, фрахт - винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.
Аналіз вказаної норми свідчить, що законодавець визначив поняття фрахту, як винагороди (компенсації) за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частини).
Разом з тим, ПК України не містить поняття договору чартеру (фрахтування) як такого, тому суд враховує поняття та зміст договору чартеру (фрахтування), яке визначено у Цивільному кодексі України.
Частиною 1 статті 912 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам.
Таким чином, за договором чартеру (фрахтування) одна сторона зобов`язується надати іншій стороні за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах, тобто фактично одна сторона надає іншій стороні послуги, пов`язані із перевезенням вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою.
Пунктом 160.5 статті 160 ПК України, зокрема, встановлено, що сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому, базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими стягувати цей податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, є він платником цього податку чи ні, а також є він суб`єктом спрощеного оподаткування чи ні.
Відповідно до положень підпункту 14.1.12 пункту 14.1 статті 14 ПК України базовою ставкою фрахту вважається сума фрахту, включаючи витрати з навантаження, розвантаження, перевантаження та складування (схову) товарів, збільшена на суму витрат за рейс судна або іншого транспортного засобу, сплачуваних (відшкодовуваних) фрахтувальником згідно з укладеним договором фрахтування.
Разом з цим, частиною 1 статті 19 Закону України «Про міжнародні договори» визначено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 19 вказаного Закону якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Зазначена норма кореспондується з пунктом 3.2 статті 3 ПК України, відповідно до якого, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до статті 7 Конвенції, прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується лише в цій Договірній Державі, якщо тільки це підприємство не здійснює підприємницьку діяльність у другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво. Якщо підприємство здійснює підприємницьку діяльність як вказано вище, прибуток підприємства може оподатковуватись в другій Договірній Державі, але тільки в тій частині, яка стосується цього постійного представництва.
Згідно зі статтею 7 Конвенції, прибуток (дохід), що одержується від експлуатації морських суден, зайнятих у міжнародних перевезеннях, оподатковується тільки в Договірній Державі, в якій морські судна зареєстровані або яка забезпечила їх документами. З урахуванням положень пункту 1 прибуток, що одержується підприємством Договірної Держави від експлуатації морського судна у міжнародних перевезеннях, оподатковується тільки в цій Договірній Державі.
З урахуванням положень законодавства України, що стосуються усунення подвійного оподаткування стосовно податків, сплачених на території за межами України (які не будуть суперечити головним принципам цього пункту), на грецький податок, що сплачується за законодавством Грецької Республіки та відповідно до цієї Конвенції прямо або шляхом вирахування з прибутку, доходу або майна з джерел у Греції, буде робитися знижка у вигляді кредиту проти будь-якого українського податку, обчислюваного стосовно того ж прибутку, доходу або майна, стосовно яких обчислюється грецький податок. Для цілей пунктів 1 і 2 дохід та приріст вартості майна, що належать резиденту Договірної Держави, які оподатковуються в другій Договірній Державі у відповідності з цією Конвенцією, вважаються такими, що виникають із джерел у цій другій Договірній Державі (стаття 23 Конвенції).
З урахуванням наведених норм Конвенції, суд доходить висновку, що доходи ОСОБА_1 K.E., як резидента Грецької Республіки, отримані від позивача як фрахт, не підлягають оподаткуванню на території України.
Суд критично ставиться до висновків податкового органу, що звільнення від оподаткування за статтею 8 Конвенції передбачено лише стосовно доходів, визначених у частині 2 названої статті, оскільки зазначена частина статті лише розширює перелік доходів, які можуть бути включені до доходів від експлуатації суден у морських перевезеннях, а не обмежує їх список.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.11.2022 у справі №826/3562/17.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно приписів частини 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5389,10 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262 267 КАС України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ІНВЕСТ ГРУП» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 5389,10 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська