Справа № 420/26376/24
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача стосовно звільнення з військової служби за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язання відповідача прийняти наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей до 18 років.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив, третій особі пояснень щодо суті спору.

Позов обґрунтований позивачем тим, що в червні 2024 року він подав рапорт на звільнення з військової служби за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей до 18 років, однак відповідачем рапорт протиправно не розглянутий.

Відповідач відзив до суду не надав, однак надав докази на підтвердження звільнення позивача у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей до 18 років наказом від 24.09.2024 року.

Третя особа пояснень щодо суті спору до суду не надала.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за мобілізацією.

Позивач 13 червня 2024 року звернувся з рапортом до командира роти охорони військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення його з військової служби у запас за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через такі сімейні обставини перебування на утриманні військовослужбовця третьої і більше дітей до 18 років.

Цей рапорт направлений рекомендованим листом на адресу Міністерства оборони України для передачі для розгляду за підвідомчістю та отриманий 20 червня 2024 року відповідно до даних «Укрпошти».

За результатами розгляду цього рапорту 2 липня 2024 року на адресу представника позивача - адвоката Жмурко С.Л. надійшов лист командира військової частини НОМЕР_1 про те, що звернення розглянуто, відповідно до п. 12.9 розділу XII «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 року, документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби.

На сьогоднішній день, вищезазначені документи, які є підставою для звільнення позивача до відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 не надходили.

У разі надходження до відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 рапорту встановленого зразка та відповідних оригіналів або нотаріально завірених копій документів, які є підставою для звільнення позивача з військової служби їх буде розглянуто, опрацьовано із прийняттям рішення у найкоротший термін.

Також позивачу роз`яснено право на оскарження зазначеного рішення до суду.

Позивач в позові зазначає, що 02.08.2024 року представником позивача адвокатом Жмурко С.Л. направлено адвокатський запит, щодо надання інформації про результати розгляду вищевказаного рапорту, відповідь на який не отримано до моменту звернення з позовною заявою до суду.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача, він звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1, ч. 1, 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Видом військової служби є, в тому числі, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

Відповідно до п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Позивач 13.06.2024 року звернувся до відповідача із рапортом про звільнення на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з наданням відповідних документів на підтвердження перебування на утриманні трьох дітей до 18 років.

Відповідно до п. 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з п. 12.9 розділу XII, 14.10 розділу XIV «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 року ( в редакції на час подання рапорту про звільнення) документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби.

Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до осадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду рапорту позивача від 13.06.20204 року стосовно звільнення його з військової служби за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідач надав відмову та обґрунтував підстави не прийняття рішення щодо звільнення позивача, а саме послався на порядок подання такого рапорту та необхідність надання оригіналів або нотаріально завірених копій документів в підтвердження підстав звільнення, тобто, в даному випадку, не має бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту, оскільки рапорт відповідачем розглянутий.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

В даному випадку позивач в позові зазначає саме про не розгляд рапорту про звільнення і просить визнати бездіяльність щодо не розгляду рапорту, оскільки відповідачем не прийнято рішення щодо звільнення позивача, однак в спірних правовідносинах рапорт відповідачем розглянутий.

Щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про його звільнення з військової служби в запас за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ці позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем поданий інший рапорт від 12.09.2024 року до відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 , за результатами розгляду якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2024 року №31-РС позивача звільнено зі служби за сімейними обставинами в зв`язку із наявністю трьох дітей віком до 18 років, а тому право на звільнення позивача з військової служби на даний час не порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа Міністерство оборони України (пр-т. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача стосовно звільнення з військової служби за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язання відповідача прийняти наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби за п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей до 18 років відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА

.