Справа № 420/24087/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі Електронний суд 30.07.2024 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якій позивач просить суд;

розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження;

визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсії з 09 вересня 2023 року;

зобов`язати відповідача поновити виплату йому пенсії з 09 вересня 2023 року;

виплатити компенсацію за порушення строків виплати йому пенсії, відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року №2050-III за період з 09 вересня 2023 року;

звернути судове рішення до негайного виконання у межах суми пенсії за один місяць;

поновити пропущений процесуальний строк для звернення до адміністративного суду.

судові витрати, які складаються із судового збору покласти на відповідача.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 05.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України; поновлено строк звернення до суду з позовом, визнавши поважними причини його пропуску; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету та підстав позову.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що позивач з 09 вересня 2023 року є пенсіонером за віком. Головним управлінням пенсійного фонду України в Херсонській області йому призначена пенсія у розмір 15134,50 грн на місяць. Адреса реєстрації позивача є АДРЕСА_1 . Ця територія є тимчасово окупованою. Позивач переїхав до АДРЕСА_2 , де 09 січня 2018 року став на облік як внутрішньо переміщена особа. До вересня 2023 року позивач мав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Потім ця довідка з власної ініціативи позивача була скасована на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII. Не отримавши пенсійних виплат за перший місяць (вересень 2023 року), 15 жовтня 2023 позивач через портал Пенсійного фонду України звернувся до відповідача за роз`ясненнями причини невиплати пенсії. Відповідач надав відповідь, що виплату пенсії позивачу було призупинено саме через скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також у листі було зазначено Щодо наявності правових умов поновлення виплати пенсії здійснено запит до Пенсійного фонду України. Остаточне рішення буде прийнято після отримання відповіді. Станом на 24 червня 2024 року пенсія позивачу так і не була виплачена, у зв`язку з чим позивач в черговий раз звернувся до відповідача. Листом від 12 липня 2024 року № 6164-5488/Б-02/8-2100/24 відповідач повідомив, що рішення щодо відновлення виплати пенсії приймитиметься територіальними органами Пенсійного фонду України за умови підтвердження реєстрації в ЄІБДВПО [тобто в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб] або одержання відповідної інформації про відмову від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з реєстрацією місця проживання на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Позивач вважає, що дії відповідача не мають законних підстав щодо припинення виплати пенсії та рішення відповідача є протиправним та порушує його право на пенсію, що змусило звернутися до суду за захистом.

19.08.2024 року ГУПФ України в Херсонській області подало суду відзив на позовну заяву, у якому просило відмовити у задоволенні позову та зазначило, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні, з 09.09.2023 йому призначена пенсія за віком, відповідно до Закону № 1058, як внутрішньо переміщеній особі з Донецької області за довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.01.2018 № . Місцем реєстрації, як ВПО, позивача було смт. Асканія Нова. Управлінням соціального захисту населення Каховської районної державної адміністрації 26.10.2023 за №02-29 надано інформацію щодо скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, причина скасування Зняття з обліку (фактична адреса: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ). Згідно відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб (далі ЄІБДВПО) довідку позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи скасовано. У зв`язку з чим виплату пенсії позивачеві призупинено. За наявною інформацією нині позивач проживає у Німеччині. Головне управління наголошує, що позивач, за процедурою, передбаченою нормами Порядку 22-1, про поновлення виплати пенсії до відповідача не звертався. ОСОБА_2 шляхом звернення через електронний веб-портал Пенсійного фонду подав три заяви: від 15.10.2023; 26.11.2023 та 24.06.2024 щодо виплати пенсійних коштів, оскільки, процедури передбаченої Порядком 22-1, при їх поданні, дотримано не було, вони розглядалися відповідно до Закону України Про звернення громадян. У відповідь на вказані заяви Головним управлінням надано листи-роз`яснення: від 14.11.2023 № 8905-8214/Б-02/8-2100/23; від 26.12.2023 № 10150-9475/Б-02/8-2100/23; від 12.07.2024 № 6164-5488/Б-02/8-2100/24. Головне управління наголошує, що жодних рішень за заявами позивача не приймалося, тобто, по суті позивач оскаржує інформаційні листи, що є неприпустимим, адже, як було вказано вище, в адміністративному судочинстві розглядаються справи про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень. У даній же справі, відповідачем жодних рішень не приймалося, протиправних дій або бездіяльності не допущено. Враховуючи наведене, дії відповідача є законними та скасуванню не підлягають.

18.08.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що не погоджується з доводами відповідача. Позивач звертає увагу, що оскаржує не листи відповідача, а його дії з припинення виплати призначеної йому пенсії у зв`язку із скасуванням довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , з 09 вересня 2023 року є пенсіонером за віком та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області, що визнається відповідачем.

Згідно довідки № від 09.01.2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

З 09.09.2023 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась пенсія, у зв`язку із чим 24.06.2024 року він звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій просив: надати інформацію про розмір суми нарахованої, але не виплаченої пенсії, поновити виплату пенсії та виплатити заборгованість з пенсійних виплат (а.с.20-22).

На вказану заяву позивача відповідачем була надіслана відповідь за № 6164-5488/Б-02/8-2100/24 від 12.07.2024, в якій було зазначено наступне: «Ви перебуваєте на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області як внутрішньо переміщена особа. 26.10.2023 УСЗН Каховської РДА повідомлено, що довідку про взяття вас на облік внутрішньо переміщеної особи скасовано 05.09.2023. Враховуючи вище зазначене, виплату пенсії як пенсіонеру з числа внутрішньо переміщених осіб було припинено, після відпрацювання вищезазначеної інформації. Також, у надісланій відповіді Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області було запропоновано позивачу повторно звернутися до органу Пенсійного фонду з заявою про поновлення пенсії, надавши при цьому певний перелік документів (а.с.16-18).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VІІ (далі - Закон № 1706-VІІ) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з п. 1 Постанови КМУ № 637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з зазначеним Порядком. Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) пенсій та соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, зазначеним в абзаці вісімнадцятому пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, здійснюється у встановленому законодавством порядку.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, установлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" випадках.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом визначаються, серед іншого, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягай встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058-IV установлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до статті 47 Закону 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Положеннями ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу вказаних вище норм вбачається, що відмова у нарахуванні та виплаті, припинення виплати пенсії можливі лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення, а у випадку прийняття рішення про припинення виплати пенсії - лише з підстав, визначених статтею 49 Закону № 1058-IV.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 22 березня 2018 року у справі №243/6391/17 дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону № 1058-ІV.

Зі змісту поданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено, що не нарахування та не виплата позивачу пенсії були здійснені відповідачем без прийняття, в порушення вимог статті 49 Закону № 1058-IV, відповідного окремого рішення з цього питання, будь-яких доказів прийняття рішення про припинення (призупинення) виплати пенсії позивачу до суду не надано. Представником відповідача вказано на обставини отримання інформації з ЄІБДВПО щодо переліку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб, які мали довідки Про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції з позначкою про скасування дії зазначених довідок, до яких належить і позивач.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець, особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно із приписами ст. 2 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

При цьому, відповідно до ст. 3 даного Закону громадянин України, за наявності обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Частиною 1 статті 4 Закону №1706-VII передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Суд зазначає, що положення ст. 12 Закону № 1706-VII, яка містить підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, передбачає прийняття відповідного рішення про скасування дії такої довідки.

Підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Положеннями п. 1 Порядку про облік внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 від 01.10.2014, визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно із пунктом 1 Постанови № 637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Таким чином, умовами призначення та продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам є: перебування таких осіб на обліку, що підтверджується відповідною довідкою; наявність рахунку в АТ «Державний ощадний банк України».

Враховуючи вказані вище положення, суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем не було надано до суду рішення про скасування довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, прийнятого у порядку статті 12 Закону № 1706-VII, а наявний у справі витяг (а.с.48) не доводить скасування довідки у встановленому законом порядку.

Крім того, суд звертає увагу, що нормами діючого законодавства, які врегульовують спірні правовідносини, не передбачено такої підстави для припинення соціальних виплат (у тому числі пенсії) особі як "не підтвердження довідки особи про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи" чи скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про те, що припинення позивачу нарахування та виплати раніше призначеної пенсії, здійснено відповідачем за відсутності на те правових підстав, що передбачені Законом № 1058-IV, або будь-яким іншим законом про пенсійне забезпечення, протиправно, а належним захистом порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 09.09.2023.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зокрема, у рішеннях у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та № 71378/10) та у справі "Хонякіна проти Грузії" (заява № 17767/08) ЄСПЛ зазначив про те, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Відповідачем не зазначено жодної обґрунтованої підстави для припинення виплати пенсії позивачу та не надано належних доказів правомірності припинення виплати пенсії позивачу, а тому суд вважає таке втручання не виправданим, з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не виплата пенсії, яка гарантована Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Також, суд зазначає, що Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» не визначає жодної спеціальної підстави для припинення виплати особі будь-якого виду соціальної виплати, у тому числі і пенсії, як і не наділяє органи пенсійного фонду України правом не приймати рішення у випадку наявності підстави для припинення виплати пенсії, як це прямо встановлено частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи не може впливати на реалізацію права на пенсійне забезпечення.

Крім того, як вже зазначалося судом, виключний перелік підстав для припинення виплати пенсій наведено в статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наявність яких у справі, що розглядається, встановлено не було.

Попри це, як встановлено судом, відповідачем припинено виплату пенсії позивачу з підстав не передбачених статтею 49 Закону № 1058. Відповідачем доказів на спростування зазначених обставин до суду не надано.

Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що передбачені частиною 1 статті 49 Закону №1058 підстави для припинення виплати пенсії позивачу були відсутні, інших передбачених законом підстав для припинення виплати пенсії відповідачем не наведено і рішення про таке припинення суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо протиправність дій відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії з 09.09.2023.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.03.2020 по справі №227/2158/17, від 23.06.2020 по справі № 227/4106/17, від 03.09.2020 по справі №360/4335/18. від 11.05.2022 у справі № 425/854/17.

Також, суд при розгляді даної справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 20.09.2018 по справі № 243/3505/16-ц, в яких зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 № 6-51цс17, та погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу пенсії.

Зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду також підтримані Верховним Судом у постанові від 29.05.2024 у справі № 360/6945/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Як встановлено статтями 1 та 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Також статтями 3 та 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).

Відповідно пунктів 3 та 4 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Отже, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 09.09.2023 року може бути виплачена позивачу у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний період.

Звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання забезпечити виплату пенсії з урахуванням компенсації втрати частини доходів є передчасною, а право позивача щодо виплати пенсії з урахуванням компенсації може буде порушено після виплати пенсії за відповідний період, та лише за умови не виплати компенсації у тому ж місяці.

Щодо клопотання позивача допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 з 09.09.2023 у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Так, предметом розгляду даної справи є зобов`язання відповідача поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 09.09.2023. Предметом розгляду даної справи не є стягнення з відповідача невиплаченої пенсії.

Отже, відсутні підстави для звернення даного рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць відповідно до статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., позовна заява подана через систему «Електронний суд» та сплаті підлягав судовий збір у сумі 968,96грн., ці витрати суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Решта зайво сплачених коштів по сплаті судового збору може бути повернута за відповідною заявою позивача ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Херсонській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 09 вересня 2023 року.

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Херсонській області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії з 09 вересня 2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім)грн. 96коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293, 295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. Валентини Крицак, буд. 6, м. Херсон, 73036).

Суддя М.М. Аракелян