Справа № 520/32670/24
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2025-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 р. № 520/32670/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії ГУ ДПС у Харківській області по донарахуванню фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 єдиного податку в розмірі 15% в розмірі 95 297,00 грн. та штрафу в розмірі 9 529,70 грн.

2. Зобов`язати Відповідача скасувати нарахований ФОП ОСОБА_1 податковий борг, що складається з донарахованого єдиного податку в розмірі 15% в розмірі 95 297,00 грн. та штрафу в розмірі 9 529,70 грн. та перерахувати зараховані в рахунок сплати податкового боргу грошові кошти.

3. Стягнути з Відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрати, пов`язані із сплатою судового збору.

В обґрунтування позову зазначено, що дії ГУ ДПС у Харківській області по донарахуванню фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 єдиного податку в розмірі 15% в розмірі 95 297,00 грн. та штрафу в розмірі 9 529,70 грн. є протиправними та такими, що порушують права позивача.

Ухвалою суду від 02.12.2024 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача 17.12.2024 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ДПС (Київський район м. Харкова) як фізична особа - підприємець з 19.01.2023 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Код виду економічної діяльності за КВЕД: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

17.04.2024 головним державним інспектором Київського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Харківській області було проведено камеральну перевірку показників податкової декларації платника єдиного податку, поданої за 2023 рік.

Під час камеральної перевірки використано: ІКС «Податковий блок», податкову декларацію платника єдиного податку від 15.01.2024 року за № .

ФОП ОСОБА_1 відповідно до Реєстру платників єдиного податку є платником єдиного податку третьої групи (ставка 5 відсотки) з 01.07.2023 по 31.12.2024. Застосовував особливості оподаткування відповідно до підпункту 9.4. пункту 9 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу (ставка 2 відсотки) з 19.01.2023 до 30.06.2023.

В ході проведення камеральної перевірки показників податкової декларації відповідачем було встановлено перевищення ФОП ОСОБА_1 обсягу доходу, визначеного у підпункті 3 пункту 291.4 статті 291 ПК України для платників єдиного податку 3 групи, з урахуванням пп. 9-1.4.3 п. 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та не зазначення в податковій декларації податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відс. (рядок 09, 12, 14.1, 14) з суми перевищення.

Законом України від 30.06.2023 № 3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» (далі Закон № 3219-ІХ) внесені доповнення до підрозділу 8 «Особливості справляння єдиного податку та фіксованого податку» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. Відповідно до підпункту 9-1.4.3 пункту 9-1 цього підрозділу у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 291.4 статті 291 Кодексу платниками єдиного податку третьої групи є фізичні особи підприємці, обсяг доходу яких не перевищує 1167 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, що складає 7818900,00 гривень. До суми перевищення обсягу доходу застосовується ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків (пп. 2 п.293.8 ст 293 Кодексу).

Суд зазначає, що ОСОБА_1 в 2023 році перебував на особливих умовах (3 група 2%) 6 місяців (з січня по червень 2023 року) та платником єдиного податку 3 групи 5% групи 5 місяців (з липня по грудень 2023 року).

Розрахунок суми перевищення обсягу доходу у 2023 році:

- Період, за який подана декларація - 2023 рік;

- Граничний обсяг доходу відповідно до пп.3 п.291.4 ст. 291 ПК України - 7818900,00 грн;

- Задекларована сума обсягу доходу - 4862420,00 грн;

- Граничний обсяг доходу визначеного пп.9-1.4.3 п.9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України 3909450,00 грн (7848900,00 грн. : 12 місяців календарного року * 6 місяців перебування платником єдиного податку на третій групі (з липня по грудень 2023 року);

- Сума перевищення обсягу доходу, ставка 15 % - 952970,00 грн (4862420,00 грн. - 3909450,00 грн).

Перевіркою відповідача було встановлено, що сума єдиного податку, зазначена ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації за 2023 рік є меншою ніж визначено за результатами камеральної перевірки, що призвело до заниження суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету.

Розрахунок єдиного податку, яка обчислюється у розмірі 15%, за даними камеральної перевірки, грн.:

- задекларована сума обсягу доходу платника єдиного податку (код рядку декларації 06, 08) - 4862420,00 грн., податкове зобов`язання (рядок 14) - 173411,50 грн.;

- граничний обсяг доходу платника єдиного податку на 6 місяців до кінця 2023 року - 3909450,00 грн.;

- сума податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 5% - 195472,50 грн. (3909450,00 грн. * 5%);

- сума податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15% - 142945,50 грн. (952970,00 грн. * 15%);

- загальна сума податкового зобов`язання по єдиному податку за звітний період - 338418,00 грн. (195472,50 грн. + 142945,50 грн.);

- сума податкового зобов`язання за попередній звітний період, рядок 13 декларації 69709,50 грн.;

- загальна сума єдиного податку, що підлягає сплаті, рядок 14 - 268708,50 грн. (338418,00 грн. - 69709,50 грн.);

- сума відхилення - 95297,00 грн. (268708,50 грн. - 173411,50 грн).

Враховуючи зазначене, перевіркою відповідача було встановлено порушення вимог підпункту 1 пункту 293.4, підпункту 3 пункту 293.8 статті 293, пункту 295.7 статті 295, підпункту 296.5.3 пункту 296.5 статті 296 розділу XIV ПК України, а саме: не декларування податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків із суми перевищення обсягу доходу, визначеного підпунктом 9-1.4.3 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу XX Перехідні положення ПК України для платників, які протягом 2023 звітного року застосовували особливості оподаткування, встановлені п. 9 цього підрозділу ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по єдиному податку на суму 95297,00 гривень.

За результатами камеральної перевірки контролюючим органом складено акт від 17.04.2024 № 17449/20-40- 24-20-06/, який направлено позивачу засобами поштового зв`язку 19.04.2024 (№ відправлення 213) та рекомендоване повідомлення повернуто без вручення за закінченням терміну зберігання 04.05.2024. Заперечення на акт камеральної перевірки до відповідача не надходило.

На підставі висновків акту перевірки, за порушення вимог пп.9-1.4.3 п. 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, пп. 1 п. 293.4, пп. 3 п. 293.8 ст. 293, п. 295.7 ст. 295, пп. 296.5.3 п. 296.5, ст. 296 ПК України та на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п. 123.1 ст. 123 ПК України, відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення від 24.05.2024 №0/29192/2420, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» на загальну суму 104826,70 грн. (за податковим зобов`язанням 95297,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9529,70 грн.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Статтею 19-1 ПК України визначено, функції контролюючих органів,зокрема, передбачено, що контролюючі органи здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів, установлених ПК України ( пп.19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України).

Однією із основних функцій контролюючих органів є податковий контроль, який в п. 61.1 ст. 61 ПК України визначений як система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способи здійснення податкового контролю визначені в п. 62.1 ст. 62 ПК України, серед яких проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України).

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зокрема, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Відповідно до п. 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п. 42.1 ст. 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Як вже було встановлено судом вище, податкове повідомлення-рішення було направлено платнику податку у порядку, визначеному ст. 42 ПК України засобами поштового зв`язку 26.05.2024 (№ відправлення № 617) та рекомендоване повідомлення повернуто без вручення за закінченням терміну зберігання 11.06.2024.

Відповідачем також здійснені заходи щодо відображення скан-копій вказаних документів в електронному кабінеті позивача через систему документування контролюючого органу ІКС «Управління документами». Згідно даних квитанцій, скан-копія акту перевірки була доставлена в електронний кабінет позивача 17.04.2024 о 16:36, скан-копія податкового повідомлення-рішення була доставлена в електронний кабінет позивача 24.05.2024 о 9:14.

Суд зазначає, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно абзацу першого п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до пункту 45.1. статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Таким чином суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим, якщо воно надіслане у порядку, визначеному п. 42.4 цієї статті, за податковою адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручене платнику податків. З положення наведених норм чинного законодавства вбачається, що надіслане контролюючим органом податкове повідомлення-рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Оскільки позивачем заява «Про бажання отримувати документ через Електронний кабінет» (Додаток 3 до Порядку функціонування Електронного кабінету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 637) до контролюючого органу не подавалася, то податкове повідомлення-рішення було надіслано 26.05.2024 на податкову адресу позивача: в`їзд Горького, буд. 6, м. Харків, 61144 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення, повернуто Укрпоштою за зворотною адресою 11.06.2024 (поштове відправлення № 617) у зв`язку з закінченням терміну зберігання, то вважається, що воно фактично вручене відповідно до вимог ПК України 11.06.2024.

Суд зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Зазначена позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах зокрема, від 20.10.2020 у справі № 140/30/20, від 31.01.2024 у справі № 140/12235/21.

Відповідно до підпунктів 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п.57.3 ст. 57 ПК України).

Встановлення ж моменту узгодження важливе в силу того, що платник податку при визначенні грошового зобов`язання контролюючим органом, несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання. Тобто, якщо грошове зобов`язання буде не узгодженим, то платник податків не має обов`язку щодо його сплати.

Суд зазначає, що позивач протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення нараховану суму грошового зобов`язання не сплатив, доказів зворотного суду не надано. Винесене ППР ним не було оскаржено ні в адміністративному ні в судовому порядку, а тому, податкове зобов`язання є узгодженим відповідно до положень ПК України та має наслідки для позивача щодо відповідальності за його несплату.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання протиправними дій податкового органу по донарахуванню позивачу грошового зобов`язання в сумі 104826,70 грн. за податковими зобов`язаннями з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 95297,00 грн. та за штрафом у сумі 9529,70 грн..

В позовній заяві позивачем зазначено, що в поданій ним податковій декларації платника єдиного податку за звітний 2023 рік була помилково відображена сума отриманої ним поворотної фінансової допомоги в сумі 972000 грн., і тому позивачем подано уточнюючу податкову декларацію за 2023 рік від 08.08.2024, в якій зазначено фактичний дохід у сумі 3890420,00 грн.

Під час розгляду справи судом встановлено, що уточнюючій податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2023 рік, яка надійшла до податкового органу 12.08.2024, № , була присвоєна ознака «Історія подання», та у зв`язку з цим проведено коригування інтегрованої картки платника по платежу єдиного податку.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити, зокрема, камеральні перевірки.

Камеральні проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп.75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зокрема, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Тобто, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п.75.1 ст.75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником податків вимог податкового законодавства виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках), одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення (наказу керівника податкового органу на проведення перевірки, направлення на перевірку), згоди платника, а також його присутності для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Перевірка будь-яких відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюються.

Мета камеральної перевірки виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення.

Правовий аналіз викладеного дає підстави для висновку, що камеральна перевірка є одним із способів реалізації контрольної функції податкового органу, шляхом якої здійснюється системний контроль за своєчасністю нарахування та відображення усіх відомостей, які впливають на правильність декларування платником податків виключно на підставі даних, які знаходяться в розпорядженні податкового органу.

Так, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (пункт 76.2 статті 76 ПК України).

Відповідно до п. 86.2 ст. 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п.86.7 ст. 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Відповідно до п.86.8 ст. 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Отже камеральна перевірка є окремим самостійним видом перевірок і не належить ні до планових, ні до позапланових.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Зазначена норма зобов`язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь який наступний податковий період.

Пунктом 50.2 статті 50 ПК України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом. Це правило не поширюється на випадки, встановлені абзацом третім пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу.

Тобто, цією нормою обмежено право на подачу уточнюючих розрахунків до поданих раніше податкових декларацій лише під час проведення документальних планових та позапланових перевірок, як наслідок, у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу).

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки платник має право подавати уточнюючі розрахунки до податкової звітності, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку у разі його подання.

Верховний Суд у рамках справ № 805/3164/17-а, № 360/3701/19 досліджував питання щодо подання уточнень до податкової декларації після отримання акта камеральної перевірки, до моменту прийняття податкового повідомлення-рішення та дійшов правового висновку про те, що після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки платник має право подавати уточнюючі розрахунки до податкової звітності, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку у разі його подання, про що свідчать постанови Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 805/3164/17-а, від 22.04.2021 у справі № 360/3701/19.

Наведене узгоджується також із змістом пункту 50.3 статті 50 ПК України, відповідно до якого контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період у разі неподання останнім уточнюючого розрахунку до податкової декларації протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства.

Аналогічну позицію із застосуванням наведених норм права, Верховний Суд неодноразово висловлював, зокрема у постановах від 12 лютого 2021 року (справа №808/537/16), від 22 грудня 2020 року (справа №640/15334/19), від 03 вересня 2020 року (справа №808/2156/17), від 31 серпня 2020 року (справа №820/6771/16), від 12 серпня 2020 року (справа № 805/2408/16-а), від 19 вересня 2019 року (справа №815/4013/14), що свідчить про сталу судову практику в спірних правовідносинах.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що уточнююча податкова декларація, не повинна враховуватись контролюючим органом при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки подавалась позивачем 12.08.2024 після винесення податкового повідомлення-рішення № 0/29192/2420 від 24.05.2024 та його отримання - 11.06.2024.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України, п. 16.1 статті 16 ПК України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до п.111.1 ст. 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються, зокрема, такий вид юридичної відповідальності як фінансова. Відповідно до пп.111.2 ст. 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Відповідно до п.300.1 ст. 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Таким чином суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач діяв в межах чинного законодавства України, а отже вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.