Справа № 280/11436/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року Справа № 280/11436/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; ),

Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх; )

про визнання протиправними дій, рішень та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Харківській області) в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо не проведення позивачу перерахунку та виплати пенсії з 17.09.2024 року відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постанови КМУ від 23.11.2011р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження військової частини НОМЕР_2 №171 від 19.11.1987р., та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 25.09.2024 О/р НОМЕР_3 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 17.09.2024 року відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постанови КМУ від 23.11.2011р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження військової частини НОМЕР_2 №171 від 19.11.1987р., та з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Костишиним В.М., який діє на підставі ордеру серія ВО №1092800 від 09.12.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII). При зверненні із заявою до Пенсійного фонду про перерахунок пенсії на підставі довідки про заробітну плату в зоні відчуження військової частини №171 від 19.11.1987 року, відповідачем протиправно відмовлено, оскільки позивач не надав підтверджуючих документів про виїзд в зону відчуження та довідки про заробітну плату встановленого зразка. Позивач не погоджується з рішенням та вважає, що у довідці Військової частини НОМЕР_2 №171 від 19.11.1987р. є достатньо даних для того, щоб з урахуванням цих даних провести позивачу перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням заробітку в зоні відчуження. Також посилання відповідача 2 на те, що позивачем не було надано підтверджуючих документів про виїзди в зону відчуження спростовуються довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 19.11.1987р. №851 і записами у військовому квитку позивача, в яких зазначено, що позивач з 20 липня по 20 грудня 1986 року у складі Військової частини НОМЕР_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС, що являється зоною відчуження. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.12.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 23.12.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано від ГУ ПФУ в Запорізькій області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення.

02.01.2025 відповідач 1 подав до суду витребувані докази та відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності (ІI гр.) у розмірі відшкодування фактичних збитків як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону №796-XII. Позивачем разом із заявою про перерахунок пенсії було надано паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку НОМЕР_4 , нотаріально завірену копію довідки № 851 від 19.11.1987 року про участь в ліквідації аварії на ЧАЕС та копію довідки про заробітну плату за період роботи з червня 1986 року по грудень 1986 року № 171 від 19.11.1987 року, видані Військовою частиною № НОМЕР_2 , архівну довідку про проходження спеціальних зборів № 179/1/4698 від 20.04.2018, видану Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, архівну довідку про прийняття/звільнення з роботи № 04-25/Б-1518 від 11.09.2024 року та архівну довідку про заробітну плату за січень 1986 року № 04-25/Б-1519 від 11.09.2024 року, видані Архівним управлінням Запорізької міської ради. Втім, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про виїзди в зону відчуження, а також довідки про заробітну плату встановленого зразка позивач не має права на перерахунок пенсії відповідно до статті 54 Закону №796-XII. Вважає, що дії відповідача 2 не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. Просить в задоволенні позову відмовити.

13.01.2025 відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 17.09.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою щодо зміни надбавки відповідно до ст. 54 Закону №796-XII. За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про перерахунок пенсії була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області. За результатами наданих документів та електронної пенсійної справи встановлено, що відповідно до рішення від 25.09.2024 року №05, ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії згідно заяви від 17.09.2024 та наданих до неї документів, так як відсутні підтверджуючі документи про виїзди в зону відчуження, а також довідка про заробітну плату не відповідає встановленій формі, яка передбачена листом Міністерства соціального захисту населення від 27.02.1996 № 01-3/244-013-2. Оскільки, ОСОБА_1 не надав підтверджуючих документів про виїзди в зону відчуження, а також довідки про заробітну плату, які відповідають вимогам чинного законодавства, вважає, що ним правомірно прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії за поданою заявою від 17.09.2024 № 7062. Просить в задоволенні позову відмовити.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), група інвалідності 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону №796-XII.

17.09.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 №171 від 19.11.1987.

До заяви надано паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку НОМЕР_4 , нотаріально завірену копію довідки № 851 від 19.11.1987 року про участь в ліквідації аварії на ЧАЕС та копію довідки про заробітну плату за період роботи з червня 1986 року по грудень 1986 року № 171 від 19.11.1987 року, видані Військовою частиною № НОМЕР_2 , архівну довідку про проходження спеціальних зборів № 179/1/4698 від 20.04.2018, видану Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, архівну довідку про прийняття/звільнення з роботи № 04-25/Б-1518 від 11.09.2024 року та архівну довідку про заробітну плату за січень 1986 року № 04-25/Б-1519 від 11.09.2024 року, видані Архівним управлінням Запорізької міської ради.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі-Порядок 22-1) передбачено, що з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Враховуючи наведене, заява позивача від 17.09.2024 в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Харківській області.

За результатами розгляду заяви позивача від 17.09.2024 ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення від 25.09.2024 №05 про відмову в перерахунку пенсії. За змістом вказаного рішення зазначено, що відповідно до частини 1 статті 54 Закону №796-XII пенсія по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, може призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. Враховуючи зазначене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у перерахунку пенсії до статті 54 Закону №796-XII у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про виїзди в зону відчуження, а також довідки про заробітну плату встановленого зразка.

Не погодившись з рішенням відповідача 2 щодо відмови в перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження військової частини НОМЕР_2 №171 від 19.11.1987, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон №796-XII.

Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру (частина 1 статті 1 Закону №796-XII).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 9 цього Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України (статті 10 Закону №796-XII).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 1) особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Частиною 1 статті 49 вказаного Закону перебачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій потерпілих від Чорнобильської катастрофи 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210), який визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення, та встановлює, що пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (пункт 1).

Відповідно до п. 3 Порядку №1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження:

1) з дня аварії не менш як 12 місяців підряд, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу) за будь-який повний календарний місяць роботи в зазначеній зоні;

2) на промисловому майданчику Чорнобильської АЕС не менш як 12 місяців у період з 26 квітня 1986 р. до 1 серпня 1987 р., за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу) за будь-який повний календарний місяць роботи в зоні відчуження. Якщо така особа виводилася із зони Чорнобильської АЕС за медичними показниками у зв`язку з переопроміненням, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу) за будь-який повний календарний місяць роботи на промисловому майданчику Чорнобильської АЕС;

3) менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати (доходу) за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження;

4) менше календарного місяця у 1986-1990 роках (в тому числі особа, яка захворіла на променеву хворобу), за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати (доходу) за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата (дохід) за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати (доходу) проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати (доходу).

Відповідно до п.7 Порядку №1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати (доходу), яку (який) вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата (дохід) для розрахунку пенсії не може бути нижчою (нижчим) від фактично одержаної суми у зазначений період.

Відповідно до ст. 15 Закону №796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач у складі військової частини НОМЕР_2 , протягом періоду з 20.06.1986 по 20.12.1986, приймав участь в ліквідації наслідків аварії в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС, у зв`язку з чим він має право на визначення розміру пенсії, виходячи із заробітної плати, одержаної ним за роботу в зоні відчуження.

Суд зазначає, що в межах спірних правовідносин відповідач не заперечує наявності у позивача, як у особи, яка приймала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, права на визначення розміру його пенсії із заробітної плати, одержаної ним за роботу в зоні відчуження за спірний період.

Спір, який виник між сторонами у даній справі, стосується наявності правових підстав для врахування вказаної у довідці № 171 від 19.11.1987 заробітної плати, одержаної позивачем за період роботи у зоні відчуження з 20.06.1986 по 20.12.1986.

Позивач, користуючись правом на обчислення пенсії, виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 роках, до заяви про перерахунок пенсії від 17.09.2024 долучив довідку військової частини НОМЕР_2 №171 від 19.11.1987 про заробітну плату за роботу у зоні відчуження.

Відмовляючи в перерахунку пенсії позивача, відповідач 2 зазначив, що позивачем не надано підтверджуючих документів про виїзди в зону відчуження, а також довідки про заробітну плату встановленого зразка.

Водночас, відповідні посилання відповідача 2 не ґрунтуються на нормах чинних нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, адже ні Закон №796-XII, ні Порядок №1210, ні Порядок №22-1 не встановлюють чіткого переліку документів, необхідного для перерахунку пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №796-XII, зокрема, не встановлюють обов`язку пенсіонера подавати підтверджуючі документи про виїзди в зону відчуження, та не визначають форму довідки про заробітну плату для здійснення такого перерахунку.

Фактично, таким твердженням відповідач 2 оспорює факт перебування позивача в зоні відчуження у вказаний період. Разом із тим, обставини справи та надані на їх підтвердження документи свідчать про наявність у позивача статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що відповідачами не оспорюється.

Посилання відповідачів на не відповідність наданої позивачем довідки про заробітну плату в зоні відчуження військової частини НОМЕР_2 № 171 від 19.11.1987 вимогам, вказаним у листі Міністерства соціального захисту населення від 27.02.1996 № 01-3/244-013-2, суд відхиляє як безпідставні, оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом та носить виключно рекомендаційний характер. Крім того, з огляду на дату видачі довідки (1987 рік), вбачається об`єктивно неможливим врахування при її складанні рекомендацій Міністерства соціального захисту населення, висловлених у листі від 27.02.1996.

Крім того, разом із зазначеною довідкою позивачем було надано Архівну довідку про проходження спеціальних зборів № 179/1/4698 від 20.04.2018 у якій вказано, що в картках особових рахунків на виплату грошового забезпечення військовозобов`язаним в/ч НОМЕР_2 зарахованих із запасу відображені нарахування ОСОБА_1 : у липні -253,48; у серпні -361,67; у вересні -826,11; у жовтні -490,56; у листопаді -720,69; у грудні -1505,07 та 598,05. Нарахування за червень 1986 не проведені. Вказана довідка містить печатку та підписи начальника відділу архівної установи.

Інформація в зазначеній архівній довідці повністю відповідає даним, зазначеним в довідці військової частини НОМЕР_2 № 171 від 19.11.1987.

Пунктом 4.7. Порядку №22-1 закріплено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до частини третьої статі 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, підтвердження відомостей у документах, наданих для призначення (перерахунку) пенсії, встановлюється за результатами перевірки підстав їх видачі, яка проводиться спеціалістами органів Пенсійного фонду України на підприємствах (установах, організаціях), проте, відповідачем 2 не надано доказів вчинення дій, спрямованих на всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих позивачем документів.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про необґрунтованість мотивів, покладених відповідачем 2 в основу прийнятого рішення від 25.09.2024 №05 про відмову в перерахунку пенсії позивача, у зв`язку з чим таке рішення не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі КАС України) є протиправним та підлягає скасуванню.

Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права у спірних правовідносинах, суд виходить з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи наведене, у даному випадку вирішення питання про перерахунок пенсії позивача не потребує встановлення додаткових обставин чи дослідження будь-яких документів, що відноситься до повноважень пенсійного органу, а тому належним та ефективним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах є зобов`язання органу Пенсійного фонду здійснити з 17.09.2024 перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження військової частини НОМЕР_2 №171 від 19.11.1987, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідний обов`язок щодо перерахунку пенсії необхідно покласти на орган Пенсійного фонду, який був компетентним щодо вирішення відповідного питання за принципом екстериторіальності у відповідності до Порядку №22-1 ГУ ПФУ в Харківській області.

Водночас, оскільки виплата пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду за місцем проживання пенсіонера, обов`язок щодо виплати пенсії позивачу необхідно покласти на ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Також суд зазначає, що за встановленими обставинами справи відповідачем 1 не вчинялося жодних дій та не приймалось рішень з питання перерахунку пенсії позивача, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Запорізькій області заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», інших судових витрат не заявив, відтак розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25 вересня 2024 року № 05 про відмову в перерахунку пенсії, прийняте за результатами розгляду зави ОСОБА_1 від 17 вересня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 17.09.2024, з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження №171 від 19.11.1987, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 17.09.2024 виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, перераховану з урахуванням довідки про заробітну плату в зоні відчуження №171 від 19.11.1987, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 , з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; ;

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження: 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх; .

Повне судове рішення складено 14.02.2025.

Суддя М.О. Семененко