Справа № 440/10239/24
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/10239/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/10239/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26.08.2024 адвокат Хлистун Ірина Миколаївна, здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, що заявлений до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі - ГУПФ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.07.2024 №39 про відмову у здійсненні перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , зобов`язавши ГУПФ повторно розглянути заяву позивача від 26.07.2024 про перерахунок пенсії та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, що підтверджені трудовою книжкою від 15.07.1982 серії НОМЕР_1 , з 26.06.1984 по 07.09.1987 та з 12.03.1991 по 01.10.1992.

В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, що полягає у безпідставному неврахуванні до страхового стажу періодів її роботи, які підтверджуються записами трудової книжки з огляду лише на факт наявності деяких виправлень у записах та відсутності печатки підприємства під записом про звільнення з організації.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2024 позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві представник ГУПФ просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини правомірності висновку щодо незарахування періодів роботи згідно з трудовою книжкою, де записи оформлено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, оскільки міститься виправлення в даті наказу про звільнення та відсутня печатка підприємства у записі при звільненні з організації (а.с. 49-50).

Розгляд справи, відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 (до шлюбу - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа згідно з довідкою УСЗН Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 03.08.2023 №1601- (а.с. 38). Позивач отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

19.07.2024 позивач звернулася через територіальний орган пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, в якій просила врахувати періоди її роботи з 26.06.1984 по 07.09.1987 та з 12.03.1991 по 01.10.1992 відповідно до записів трудової книжки.

Як видно із записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 15.07.1982, зокрема, відповідно до записів:

№№ 6 - 7 позивач 26.06.1984 прийнята на посаду бухгалтера в ресторан ст. Артемовськ. а 07.09.1987 звільнена за ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням;

№№ 13 - 16 позивач 12.03.1991 прийнята бухгалтером ІІ категорії, а 01.10.1992 - звільнена за переведенням згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України в Артемівське орендне оптове підприємство "Укропттекстильторг".

До заяви позивач додала видані архівним відділом Бахмутської міської ради: інформаційний лист №19.07.08/149 від 15.07.2024, архівну довідку №19.07.08/148 від 15.07.2024 (а.с. 18).

За наслідками розгляду документів пенсійної справи рішенням ГУПФ від 26.07.2024 №39 (за принципом екстериторіальності) відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії (а.с. 19).

За висновком пенсійного органу, до загального страхового стажу згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 не зараховано період роботи з 26.06.1984 по 07.09.1987, оскільки міститься виправлення в трудовій книжці в даті наказу про звільнення, а також період з 12.03.1991 по 01.10.1992, так як відсутня печатка підприємства у записі при звільненні з організації. До заяви долучені довідки, видані архівним відділом Бахмутської міської ради: довідка №19.07.08/149 від 15.07.2024, в якій зазначено, що підтвердити факт трудової діяльності ОСОБА_1 в ресторані "Артемовськ" за період роботи 1984-1987 роки немає можливості, оскільки документи вищезазначеної установи в архівному відділі відсутні; довідка №19.07.08/148 від 15.07.2024, в якій зазначено, що у відомостях про заробітну плату ТОВ "Артемтекстиль" значиться, що заробітна плата ОСОБА_3 нараховувалась з березня 1991 по серпень 1993. Накази з кадрових питань за 1991-1993 роки на зберігання до архівного відділу не надходили.

Позивач, вважаючи мотиви, покладені відповідачем в основу рішення, такими, що порушують її конституційне право на пенсію за віком, звернулася через представника до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та інших документів.

Спір у цій справі зводиться до необхідності підтвердження періодів роботи позивача з 26.06.1984 по 07.09.1987 та з 12.03.1991 по 01.10.1992 до страхового (трудового) стажу на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 15.07.1982.

Порядок ведення трудових книжок у період з 1984 по 1993 році регулювався саме Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (надалі - Інструкція №162), а в подальшому - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (надалі - Інструкція №58).

Пунктом 1 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (надалі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку №656, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності робітника. Відомості про робітника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою. В трудову книжку вносяться відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу роботу, звільнення.

Як передбачено пунктом 13 Порядку №656 при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації, засвідчуються підписом керівника підприємства, установи, організації чи спеціально уповноваженої ним особи та печаткою.

Відповідно до пункту 18 Порядку №656, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, збереженню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, збереження і видачі трудових книжок посаді особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як видно зі змісту спірного рішення, підставою для відмови у зарахуванні стажу та перерахунку пенсії слугував висновок відповідача про незарахування окремих періодів страхового стажу. Такого висновку відповідач дійшов внаслідок неврахування даних трудової книжки серії НОМЕР_1 , якими засвідчуються період роботи з 26.06.1984 по 07.09.1987, оскільки міститься виправлення в трудовій книжці в даті наказу про звільнення, та період роботи з 12.03.1991 по 01.10.1992, так як відсутня печатка підприємства у записі при звільненні з організації.

Обставини виправлення та відсутності відбитку печатки у трудовій книжці знайшли своє підтвердження в ході дослідження судом копії наданої позивачем трудової книжки.

Разом з тим, оскільки обов`язок з ведення трудових книжок законодавцем покладено на підприємства, установи, організації, то обставини її неналежного заповнення не можуть позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу та на отримання пенсії з його урахуванням.

Тож недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже й не може бути обмежений у праві врахування до трудового (страхового) стажу періодів її роботи з 26.06.1984 по 07.09.1987 та з 12.03.1991 по 01.10.1992.

Трудова книжка позивача містить необхідні, хоча й виправлені записи, які дозволяють підтвердити факт її роботи у спірні періоди, а відтак є достатнім підтвердженням щодо зайнятості останньої за відповідними посадами.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивачу мають бути враховані до трудового (страхового) стажу періоди її роботи з 26.06.1984 по 07.09.1987 та з 12.03.1991 по 01.10.1992, а тому рішення ГУПФ №39 від 26.07.2024 суд визнає необґрунтованим, оскільки таке прийняте без належної оцінки усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим це рішення суд визнає протиправним та скасовує його.

Надавши правову оцінку встановленим обставинам справи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.07.2024 про перерахунок пенсії та прийняти рішення з урахуванням висновку суду щодо необхідності включення до трудового (страхового) стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 26.06.1984 по 07.09.1987 та з 12.03.1991 по 01.10.1992 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 15.07.1982.

Тож позов слід задовольнити у повному обсязі.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 968,00 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 у справі №440/10239/24 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.07.2024 №39.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 19.07.2024 про перерахунок пенсії та прийняти рішення з урахуванням висновку суду щодо необхідності включення до трудового (страхового) стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 26.06.1984 по 07.09.1987 та з 12.03.1991 по 01.10.1992 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 15.07.1982.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 00 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун