Справа № 420/36939/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/36939/24

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,

повний текст судового рішення

складено 23.12.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби безпеки України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року по справі за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 29.11.2024 року надійшла позовна заява Служби безпеки України до ОСОБА_1 , у якій позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані з утриманням в Національній академії Служби безпеки України в розмірі 88929,77 грн..

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 року відповідно до ст.123, ст.169 КАС України адміністративний позов залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, в якій позивачу було зазначено про необхідність подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних обставин для поновлення такого строку.

16.12.2024 року за допомогою системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, в якій представник просила про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована тим, що у таких спорах строк звернення до суду обліковується з дати відмови боржника сплатити борг у добровільному порядку. Враховуючи відсутність строку добровільної сплати заборгованості, строк звернення до суду підлягає обчисленню з дати, яка є кінцевою, у листі-вимозі про сплату боргу від 27.09.2024 року. З огляду на те, що лист-вимогу відповідач фактично отримав у месенжері 30.09.2024 року, відлік строку звернення до суду розпочався 31.10.2024 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 року суд першої інстанції повернув позовну заяву на підставі ч.2 ст.123 КАС України, зазначивши про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що право вимоги на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у СБУ виникло з наступного дня після відрахування курсанта ОСОБА_1 з навчання, а саме: з 19.07.2019 року. Водночас ОСОБА_1 не визначено та не повідомлено строк добровільного відшкодування витрат. Однак позовну заяву подано до суду тільки 29.11.2024 року через п`ять років після повідомлення відповідача про необхідність добровільного відшкодування витрат. Суд першої інстанції зазначив, що у цій справі початок перебігу строку не може бути пов`язаний з відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати, оскільки позивач не визначив такого терміну, і позивач протягом п`яти років був обізнаний про невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат на навчання, а надсилання листа-вимоги у 2024 році із визначенням строку добровільного погашення заборгованості, яка виникла у 2019 році, є штучним створенням підстав для звернення до суду із позовом, строк подання якого закінчився.

Не погоджуючись з такою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції суду від 23.12.2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Предметом цього позову є стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 88929,77 грн.. Такі витрати, у разі відмови від добровільного їх відшкодування, стягуються у судовому порядку.

Так, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку (частина десята статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 (надалі - Порядок №964).

Згідно з пунктами 3, 5, 6 Порядку №964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк.

За пунктом 7 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Ключовими у цій справі є питання дотримання позивачем строку звернення до суду про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини 2 статті 122 КАС України встановлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб.

За частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією з гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Згідно статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Верховний Суд наголошував на тому, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №804/285/16 від 12.12.2018 року).

Отже, до спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі підлягають застосуванню приписи частини 5 статті 122 КАС України, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 року у справі №160/11957/19).

Разом із тим, Верховний Суд неодноразово, акцентував увагу на тому, що право на звернення до суду у позивача (вищого навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 року у справі №340/685/19, від 10.10.2019 року у справі №140/721/19, від 28.05.2021 року у справі №320/7233/19, від 23.03.2023 року у справі №420/24331/21, від 06.04.2023 року у справі №400/4280/20, від 11.05.2023 року у справі №400/4281/20.

Тобто, саме з відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, Верховний Суд у справах №560/1389/20 (постанова від 21.01.2021 року), №420/9694/20 (постанова від 21.12.2021 року), дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

З матеріалів позову вбачається, що наказом Національної академії СБУ від 18.07.2019 року №476-ОС/дск відповідача відраховано з навчання з 18.07.2019 року та зазначено про необхідність добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому начальному закладі у сумі 92429,77 грн..

19.07.2019 року ОСОБА_1 повідомлено про необхідність добровільного відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі у розмірі 92429,77 грн., про що свідчить його підпис у листі-бесіди від 19.07.2019 року.

Колегія суддів зазначає, що позивач повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в академії, відобразити узагальнену суму відшкодування у наказі про звільнення, а також надати останньому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, він міг набути право звернутися до суду з відповідним позовом.

Однак, як слідує з матеріалів справи, на час відрахування відповідача з навчання, позивачем не був визначений строк для добровільного погашення відповідачем заборгованості, що свідчить про те, що відповідач фактично не був обізнаний про терміни, протягом яких він має добровільно сплатити витрати, пов`язані з його утриманням в академії.

Отже, під час прийняття наказу (18.07.2019 року) відповідача повідомлено про необхідність відшкодування суми витрат на його навчання та її розміру - 92429,77 грн., але позов про стягнення з відповідача таких витрат був поданий до Одеського окружного адміністративного суду лише 29.11.2024 року, тобто зі спливом 5 років.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний позов подано із суттєвим (тривалим - 5 років) пропущенням строку на звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України, і матеріали справи не містять доказів в обґрунтування поважності причин, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на судовий захист.

У цій справі, початок перебігу строку не може бути пов`язаний з відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати, оскільки позивач не визначив такого терміну, при цьому, за встановлених обставин, останній протягом п`яти років був обізнаний про невиконання відповідачем вимоги про відшкодування витрат на навчання в повному обсязі.

Про вказане також свідчить направлення відповідачу листа-вимоги від 27.09.2024 року №65/25/4311 про відшкодування витрат на навчання, в якому вже було встановлено 30-денний строк на відшкодування таких витрат з дня отримання такої вимоги.

Не встановлення позивачем на час відрахування відповідача з навчання будь-якого строку на відшкодування останнім витрат на навчання, свідчить про пасивну поведінку суб`єкта владних повноважень у здійсненні захисту прав, невжиття ним активних дій для дотримання місячного строку звернення, передбаченого частиною 5 статті 122 КАС України, що обраховується з моменту закінчення терміну добровільного виконання (що мало ним усвідомлюватися).

Направлення вимоги через п`ять років від повідомлення вперше про необхідність сплати коштів не поновлює строк добровільного виконання (відшкодування відповідачем витрат), і є штучним створенням позивачем підстави для нового обрахунку місячного строку звернення до суду.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 11.04.2024 року у справі №420/20386/23.

Доводи позивача про необхідність обрахунку місячного строку звернення до суду з даним позовом з дня отримання позивачем листа-вимоги від 27.09.2024 року №65/25/4311 суперечать принципу правової визначеності, оскільки такий підхід фактично нівелює визначені законом вимоги щодо дотримання строків звернення до суду, та надає можливість реалізовувати право на звернення до суду в залежності від часу направлення такої вимоги, який, в свою чергу, жодними термінами не обмежений.

Не можуть також вважатися обставинами, які продовжують строк звернення позивача до суду з даним позов і ті факти часткової сплати відповідачем заборгованості по відшкодуванню витрат на навчання, внаслідок яких сума стягнення зменшилась з 92429,77 грн. до 88929,77 грн., тобто на досить незначну суму.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, останній платіж був здійснений відповідачем ще 26.04.2021 року.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не порушено норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.320, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька