Справа № 600/4064/24-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Чернівці Справа № 600/4064/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_4 , його сину, ОСОБА_1 , з 11.01.2024, тобто дати внесення відомостей про кримінальне провадження № 0000099 Броварським районним управлінням Національної поліції Київської області;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовця Національної гвардії України військовослужбовця ОСОБА_4 , його сину, ОСОБА_1 з 11.01.2024, тобто дати внесення відомостей про кримінальне провадження №0000099 Броварським районним управлінням Національної поліції Київської області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовцям, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 26.12.2023 його батько ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання зник безвісти поблизу н.п. Роботине, Запорізької області.

10.01.2024 відомості про те, що батько зник безвісти були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000099 Броварським районним управлінням Національної поліції Київської області.

З огляду на наведені обставини, він звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) де проходив службу батько із заявою про виплату йому грошового забезпечення батька у відповідності до чинного законодавства.

Оскільки відповідач відмовив у виплаті грошового забезпечення, позивач вважає таку бездіяльність протиправною, позаяк він є єдиною особою, яка має право на отримання грошового забезпечення батька.

За вказаною позовною заявою, ухвалою суду від 30.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано з військової частини НОМЕР_1 витребувано письмові докази по справі. Вказаною ухвалою суду також залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Копію ухвали суду від 30.09.2024 про відкриття провадження у справі направлено на адресу третіх осіб рекомендованими поштовими відправленням, яке отримано ОСОБА_2 12.10.2024, що підтверджується його підписом в рекомендованому поштовому відправленні.

Згідно довідки Укрпошти від 02.11.2024 , поштове відправлення адресоване ОСОБА_3 повернуто до суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання»

Пунктами 1, 4 ч. 6 ст. 251 КАС України передбачено, що днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, суд вважає, що треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином повідомлені про відкриття провадження в адміністративній справі.

Треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правом, передбаченим ст. 165 КАС України, не скористалися, письмові поясненнях щодо позову або відзиву до суду не надали, свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову не виклали.

Враховуючи приписи ст. ст. 159, 165 КАС України, суд вважає, що ненадання третіми особами письмових пояснень не є перешкодою для розгляду справи за наявних в справі матеріалами.

Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив, в якому заперечувала проти позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що матеріали заяви позивача не містять відомостей про перебування/неперебування зниклого безвісти ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, про наявність/відсутність у нього неповнолітніх дітей, що унеможливлює встановлення дотримання черговості проведення відповідних виплат.

Відповідач наголошував на тому, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а позивач - АДРЕСА_2 .

Оскільки позивач не проживав разом батьком до моменту його зникнення безвісти, відповідач вважає, що відсутні підстави для виплати грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_4 його повнолітньому сину ОСОБА_1 .

Позивач правом, передбаченим ст. 163 КАС України, позивач не скористався, відповідь на відзив до суду не надав, свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення не навів.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Позивач проходить військову службу в Державній прикордонній службу України з 21.04.2021, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 15.04.2024.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , батьками позивача є: батько - ОСОБА_4 ; мати - ОСОБА_5 (а.с. 10).

08.01.2024 листом за вих. № 11 військова частина НОМЕР_1 направила на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 сповіщення про безвісти зниклого, в якому просила сповістити громадянина ОСОБА_1 (моб. тел. НОМЕР_4 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , про те, що його батько, сапер 1-го інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1-го батальйону оперативного призначення солдат ОСОБА_4 (Г-190126), ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти 26.12.2023. У сповіщенні також зазначено, що під час виконання бойового завдання групи евакуації поблизу н.п. Роботине Запорізької області в результаті мінометного обстрілу підрозділами збройних сил російської федерації безвісти зник солдат ОСОБА_4 (а.с. 11).

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.01.2024, на підставі заяви позивача 11.01.2024 Броварським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження 0000099 за ч. 1 ст. 115 КК України, про те, що 26.12.2023 військовослужбовець військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Роботине Запорізької області зник безвісти (ЄО 907) (а.с. 12).

18.01.2024 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив виплатити йому грошове забезпечення його батька військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , який є безвісно відсутнім з 26.12.2023, за період з дня його зникнення по час звернення і в подальшому за кожний місяць до повернення (а.с. 13).

За наслідками розгляду заяви, 19.02.2024 військова частина НОМЕР_1 направила на адресу позивача лист, в якому, посилаючись на положення п. 1 розділу ХХVIII наказу МВС України від 15.03.2018 № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», повідомила, що виплати грошового забезпечення можуть бути перераховані після подання підтверджуючих документів про те, що він проживав разом з батьком - довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку; копія сторінок паспорта (на кого оформляється виплата); копія картки фізичної особи - платника податків (а.с. 14).

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України № 69/2022 Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2232-XII здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі- Закон № 2011-XII, в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно з ст. 9 Закон № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

За військовослужбовцями, які тимчасово проходять військову службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом XXX вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу XXX Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок № 884, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 1 Порядку № 884 цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Згідно з п. 2 Порядку № 884 у цьому Порядку під терміном безвісно відсутній військовослужбовець слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до п. 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно з п. 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до п. 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Згідно з п. 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Аналіз процитованих норм абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII та п. 7 Порядку № 884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.

При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Цей висновок випливає із абз. 2 п. 7 Порядку № 884, яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення, її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Судом встановлено, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Роботине Запорізької області зник безвісти 26.12.2023.

18.01.2024 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив виплатити йому грошове забезпечення його батька, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , який є безвісно відсутнім з 26.12.2023, за період з дня його зникнення по час звернення і в подальшому за кожний місяць до повернення (а.с. 13).

До заяви позивачем додаю наступні документи:

- копія сторінок паспорту;

- копія довідки про реєстрацію місця проживання;

- копія ІПН

- копія свідоцтва про шлюб;

- копія сторінок паспорта військовослужбовця;

- копія ІПН військовослужбовця;

- платіжні реквізити.

За наслідками розгляду заяви, 19.02.2024 військова частина НОМЕР_1 направила на адресу позивача лист, в якому, посилаючись на положення п. 1 розділу ХХVIII наказу МВС України від 15.03.2018 № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», повідомила, що виплати грошового забезпечення можуть бути перераховані військовою частиною після подання підтверджуючих документів про те, що він проживав разом з батьком - довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку; копія сторінок паспорта (на кого оформляється виплата); копія картки фізичної особи - платника податків (а.с. 14).

Суд наголошує на тому, що, як вже зазначалося вище, відповідно до діючих норм права, першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

Необхідно також зазначити, що за змістом ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що до сім`ї своїх батьків, незалежно від місця проживання, належать лише діти. Однак, повнолітні діти, які створили свої сім`ї та мають своїх дітей, складають свою сім`ю.

Вказане узгоджується правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 07.02.2022 у справі N 368/963/20-ц.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 04.10.1997, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 4 від 04.10.1997. Прізвище після одруження: чоловіка - ОСОБА_6 ; дружини - ОСОБА_6 (а.с. 32).

Отже, першочергове право на виплату грошового забезпечення має дружина військовослужбовця ОСОБА_4 - ОСОБА_3 .

До заяви від 18.01.2024 позивач не надав докази на підтвердження того, що його мати втратила першочергове право на виплату грошового забезпечення безвісти зниклого чоловіка, або відмовилася від своєї частки.

Суд також зазначає, що право на отримання грошового забезпечення переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним, в разі відсутності осіб, які мають першочергове право на таку виплату (дружина (чоловік) військовослужбовця). На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців. При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Розглядом справи встановлено, що позивач та його батько не проживали разом, що підтверджується наданими до позову документами, а саме: витягом з реєстру територіальної громади від 19.03.2024 та довідкою Мигівського старостинського округу № 2 Берегометської селищної ради від 30.04.2024 № 02-746, згідно яких місце проживання позивача - АДРЕСА_2 , а батька позивача - АДРЕСА_1 (а.с. 8, 15).

Отже, матеріалами справи не підтверджено той факт, що позивач та його батько проживали разом за зареєстрованим місцем проживання.

У зв`язку з чим, на переконання суду, відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті грошового забезпечення його батька з підстав не проживання позивача разом з батьком до моменту його зникнення.

Доводи позивача стосовно того, що він є єдиною особою, яка має право на отримання грошового забезпечення батька, суд оцінює критично, оскільки у позивача є брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 від 24.08.1998 (а.с. 28).

Не бере до уваги суд також твердження позивача щодо добровільної відмови 16.09.2024 його брата та мати від грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_4 , оскільки вказана підстава не свідчити про протиправність відмови відповідача у виплаті вказаного грошового забезпечення, а є підставою для повторного звернення позивача із заявою до відповідача для прийняття рішення щодо виплати грошового забезпечення.

Більше того, у заяві від 18.01.2024 позивач не зазначав про добровільну відмову 16.09.2024 його брата та мати від грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_4 , а також не долучив до заяви документи на підтвердження наведеної обставини. Оскільки наведені обставинами не існували під час розгляду заяви позивача, суд вважає, що вони не стосуються спірних правовідносин.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, відмовляючи позивачу у виплаті грошового забезпечення його батька діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Доводи позивача щодо протиправної відмови відповідачем у виплаті грошового забезпечення його батька, суд відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи позивача суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують правомірність відмови відповідачем у виплаті грошового забезпечення.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-243, 246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 );

відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 );

третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 );

третя особа - ОСОБА_3 (с. Долішній Шепіт, Вижницький район, Чернівецька область).

Суддя В.К. Левицький