Справа № 240/4476/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/4476/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час проходження військової служби перебував на фінансовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_1 , а з 01.06.2022 зарахований до особового складу в/ч НОМЕР_2 . Відповідач безпідставно в період з 14.03.2022 по 31.05.2023 не виплачувала позивачеві додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях та у заходах, а виплачував її в розмірі 30 000 грн. Позивач звертався до відповідача із заявою про виплату всіх сум, проте отримав відмову.

Ухвалою суду від 13.03.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 20.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача 18.09.2024 надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову з підстав відсутності ознак протиправності в діях відповідача. Зазначив, що не заперечує факт наявності підстав для нарахування та виплати позивачеві додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168, в розмірі збільшеному до 100 000 гривень, пропорційно з розрахунку на місяць за періоди часу з 14.03.2022 по 31.05.2022, оскільки позивач в цей період дійсно брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України. Відповідач стверджує, що не нарахування та невиплата ним позивачеві додаткової винагороди у збільшеному розмірі за вказані періоди за жодних обставин не може вважатися наслідком протиправних дій саме військової частини НОМЕР_1 , оскільки 2 батальйон спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 (у подальшому - військова частина НОМЕР_2 ), у якому проходив військову службу позивач, передано в оперативне підпорядкування ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Також зазначив, що вказаними управліннями було проігноровано неодноразові звернення військової частини НОМЕР_1 про видачу довідок особовому складу НОМЕР_3 батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 . Звернення відповідача до Третього територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України з приводу надання роз`яснення щодо можливості здійснення виплати додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000 гривень особовому складу НОМЕР_3 батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 (у подальшому - військова частина НОМЕР_2 ) чіткої та мотивованої відповіді також одержано не було. Враховуючи, що військовослужбовці підрозділу брали участь у бойових діях не у складі військової частини НОМЕР_1 , а перебуваючи в оперативному підпорядкуванні у інших органів військового управління, військова частина НОМЕР_1 не мала у своєму розпорядженні належного та достатнього документального підтвердження участі військовослужбовців у бойових діях та, відповідно, підстав для виплати збільшеної до 100 000 грн. винагороди. Крім того, зазначив, що військова частина НОМЕР_1 неодноразово зверталася до командування ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", які з зазначених вище причин відмовили у наданні належних документів (довідок), які давали б відповідачеві підстави видати наказ про виплату позивачеві додаткової винагороди в розмірі збільшеному до 100 000 гривень, пропорційно з розрахунку на місяць за період часу: з 14.03.2022 по 19.05.2022; з 29.05.2022 по 31.05.2023. Внаслідок суттєвих прогалин у відомчих регуляторних актах та їхнього суто формального, бюрократичного застосування командуванням ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " не лише позивач, а особовий склад цілого батальйону спеціального призначення не отримав додаткову винагороду у належному розмірі за вказані вище періоди.

Ухвалою суду від 20.11.2024 про витребування доказів судом витребувано у ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ":

- інформаційний витяг або копію журналу бойових дій за період з 14.03.2022 по 31.05.2023 (у разі неможливості інформацію щодо наявності записів щодо ОСОБА_1 );

- інформаційний витяг або книгу оперативно-службової діяльності за період з 14.03.2022 по 31.05.2023 в розрізі інформації щодо ОСОБА_1 ;

- журнал надходжень розпоряджень по підрозділу, в якому проходив службу ОСОБА_1 та інформацію щодо виконання вказаних розпоряджень саме ОСОБА_1 за період з 14.03.2022 по 31.05.2023;

- інформацію щодо місця перебування ОСОБА_1 та виду виконуваних ним бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_1 за цей період;

- іншу інформацію щодо документів, що підтверджують безпосередню участь ОСОБА_1 у воєнних (бойових) діях або заходах із зазначенням кількості днів помісячно такої участі за період з 14.03.2022 по 31.05.2023;

- витяги зі списку згідно Додатку 2, в якому вказано ОСОБА_1 за період з 14.03.2022 по 31.05.2023 та докази отримання цих документів в/ч НОМЕР_1 (у разі ж якщо такі не направлялись, вказати причини не направлення цієї інформації).

На виконання вказаної вище ухвали відповідач 05.12.2024 подав до суду довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 14.03.2022 по 31.05.2022.

ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " на ухвалу від 20.11.2024 жодним чином не відреагували.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується учасниками справи, ОСОБА_1 в період з 14.03.2022 по 31.05.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №12 від 14.03.2022 позивача, на підставі бойового розпорядження, позивач вважається таким, що вибув з пункту дислокації ( АДРЕСА_1 ) 14 березня 2022 року для безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виконання бойових завдань на лінію безпосереднього зіткнення з противником (район АДРЕСА_2 ).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №30 від 31.03.2022 позивача знято з продовольчого забезпечення військовослужбовців НОМЕР_3 батальйону, які убувають у оперативне підпорядкування командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з районів виконання завдань з н.п. КОРОСТЕНЬ, ЧОПОВИЧИ, КОЗЕЛЕЦЬ з 01.04.2022 року: солдата ОСОБА_1 , водія 1 взводу 1 роти спеціального призначення НОМЕР_3 батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 . Підстава: БР №22 від (22.03.2022 року); рапорт командира 2 батальйону підполковник ОСОБА_2 (вх. №77 від 31.03.2022 року).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №35 від 02.02.2024 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

У лютому 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць за періоди з 14.03.2022 по 31.05.2022 пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях та компенсацію втрати частини доходів.

Відповідач листом від 19.02.2024 № 1663/949 відмовив у такій виплаті з підстав відсутністю довідки про безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримання збройної агресії встановленої форми.

Не погоджуючись з даною відмовою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України від 20 листопада 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Наразі продовжено строк дії воєнного стану до 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Частиною першою статті 12 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» визначено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 168.

Згідно з абзацами 1, 2 пунктом 1 Постанови № 168 (в редакції постанов Кабінету Міністрів України "Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168": № 217 від 07.03.2022; № 350 від 22.03.2022; № 400 від 01.04.2022), установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць виплачується зокрема військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебувають під час такої участі у бойових діях чи здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Враховуючи введення на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні воєнного стану з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався, на час виникнення спірних правовідносин та на час розгляду справи судами на території України діє особливий період.

З аналізу вищенаведених нормативно-правових приписів слідує, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода військовослужбовцям збільшується до 100000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, який перебуває безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у спірному періоді, суд зазначає таке.

У розумінні частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У зв`язку з цим будь-які дані, на підставі яких суд може встановити факт безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, є доказом такої участі військовослужбовця.

Постановою № 168 не визначені конкретні форми документів, якими має підтверджуватися безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2024 року у справі № 560/12539/22, від 28 травня 2024 року у справі № 560/1200/23, від 06 червня 2024 року у справі № 200/706/23 підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах може бути довідка командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець. За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який її видав.

Зрештою, порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами щодо безпосередньої участі військовослужбовця у забезпеченні бойових дій по забезпеченню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не свідчить про відсутність у нього права на таку винагороду.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 23 травня 2024 року у справі № 120/4387/23, від 24 травня 2024 року у справі № 120/4967/23, від 28 травня 2024 року у справі № 120/5170/23 та від 08 серпня 2024 року у справі № 280/2754/23.

Відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 01.04.2022 № 102, від 30.04.2022 № 125, від 02.06.2022 № 157 Житомирська область в період з 13.03.2022 по 20.04.2022 входила до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій; Чернігівська область в період з 13.03.2022 по 31.05.2022 входила до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

З викладеного слідує, що саме до повноважень Головнокомандувача Збройних Сил України належить визначення території України, на якій впродовж певного часу ведуться та/або можуть вестися воєнні (бойові) дії, - території ведення воєнних (бойових) дій.

Як зазначалось вище, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2022 №12, на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 був направлений в район АДРЕСА_2 для безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виконання бойових завдань на лінію безпосереднього зіткнення з противником.

На підставі бойового розпорядження № 22 від 22.03.2022, рапорту командира 2 батальйону підполковника ОСОБА_2 (вх. № 77 від 31.03.2022), солдата ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2022 № 30 01.04.2022 направлено у оперативне підпорядкування командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

В постанові Верховного Суду від 10.10.2024 у справі № 360/378/23 колегія суддів зазначила наступне: "Передчасними є висновки судів, які стверджують, що бойовий наказ або розпорядження не можуть слугувати доказом підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах. Це твердження ігнорує фактичну практику, згідно з якою, у тому числі, на підставі таких наказів або розпоряджень видаються довідки про безпосередню участь у бойових діях чи заходах. Отже, бойовий наказ або розпорядження є невід`ємною частиною документального підтвердження участі військовослужбовця в бойових діях".

Суд вважає за необхідне зазначити, що на момент виникнення спірних правовідносин, постанова КМУ №168 не містила норми, яка б передбачала, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Такі зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 року № 793. Зокрема постанову КМУ №168 доповнено п.21 наступного змісту:" Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів".

Більше того, п.1 постанови КМУ вказує, що виплата винагороди до 100 000 грн. здійснюється військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, тобто підставою є прийняття участі у відповідних заходах.

Підставою для виплати відповідно до постанови КМУ №168, як вже зазначалось судом вище, є саме наказ командира, якому передує документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, яким є один з таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтового журналу) або журнал ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл);

- рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням, військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Тобто, для виплати винагороди до 100 000 грн. має бути підтверджена документально участь військовослужбовця у бойових діях.

Отже, зважаючи на наявність бойового розпорядження та наказів, суд вважає, що дані документи вказують на факт прийняття позивачем безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 та відповідно позивач має право на отримання збільшеної виплати додаткової винагороди до 100 000 грн., відповідно до Постанови № 168 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких заходах.

Суд наголошує, що в даному випадку в межах даної справи судом вирішується питання щодо права позивача на отримання спірної допомоги, а не кількість днів, за які така допомога підлягає виплаті, оскільки обов`язок щодо визначення кількості днів, за які спірна допомога підлягає виплаті при обрахунку суми такої допомоги покладається на відповідача.

Суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача про неможливість виплати позивачу додаткової винагороди за спірні періоди через ненадання підтверджуючих документів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах, оскільки недотримання військовими частинами/угруповуваннями вказаних актів в частині обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або відповідних заходах не може мати негативні наслідки для військовослужбовця та впливати на його право на отримання додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168.

Отже в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів.

Згідно ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Тобто відповідач зобов`язаний виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у тому ж місяці, в якому буде виплачена заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відповідачем на момент звернення до суду з позовом додаткова винагорода не виплачувалась, у зв`язку із чим відповідач і не повинен був нараховувати та виплачувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати такої компенсації.

Таким чином, враховуючи, що на момент звернення до суду з позовом права позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди відповідачем порушені не були, суд вважає, що позов в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки відсутні протиправні дії відповідача щодо виплати вказаної компенсації позивачу.

Отже, заявлені позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 139,241-243,246,250 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 14.03.2022 по 31.05.2022 в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за цей період.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

13.02.25