Справа № 528/53/25
Суддя: Татіщева Я. В.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Гребінківський районний суд Полтавської області
_________________________________________________________________
Справа № 528/53/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2025 м. Гребінка

11 лютого 2025 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Татіщевої Я.В., секретаря Трохименка В.В., з участю: представника позивача ЧумарногоА.І., представника відповідача Ковальського Є.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка, у режимі відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку ЄСІТС, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту Патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У позові зазначає, що 22.07.2024 року поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону 1 управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Патинським Миколою Юрійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2658899 щодо нього (позивача) у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонений сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху).

З вищевказаної постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що він (позивач) 22.07.2024 року о 17:32:00 на трасі АД М06 Київ-Чоп на 162 км керував ТЗ зі швидкістю 98 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості 70 км/год.), чим перевищив встановлене обмеження швидкості більше ніж на 20 км/год., порушив вимоги п. 12.9.б) ПДР та скоїв адміністративний проступок, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП. Також в постанові зазначено, що швидкість ТЗ вимірювалася Трукам ТСОО771, портативними камерами 475236, 475817.

Вважає винесену відповідачем постанову незаконною та такою, що повинна бути скасована Гребінківським районним судом Полтавської області.

Позивач вказує, що основним доказом перевищення швидкості ТЗ є засіб для вимірювання швидкості TruCam ТСОО771. Разом з тим, на зауваження до працівника поліції про те, що засіб для вимірювання швидкості TruCam ТСОО771 тримався ним у руці, а не був вмонтований/розміщений на узбіччю дороги (на штативі), може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, він не відреагував.

Крім того, зазначає, що з відео розгляду адміністративної справи на місці вбачається, що 22.07.2024 року поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону 1 управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Патинським Миколою Юрійовичем під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, були грубо порушені його (позивача) права, зокрема право на захист (юридичну допомогу), що є грубим порушенням ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Оскільки, із записів нагрудної камери поліцейського (бодікамери № 475817, час 17:40:54 год.) вбачається, що інспектор під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, на клопотання про бажання мати захисника в даній справі та намагання зв`язатися з ним, відмовив у бажанні скористатись правовою допомогою адвоката при розгляді справи про адміністративне правопорушення за допомогою телефонного дзвінка, та повідомив, що в цьому не має сенсу оскільки розгляд справи на місці вже закрито (справа розглянута).

Позивач вважає, що інспектор допустив грубі порушення вимоги КУпАП та його (позивача) процесуальні права під час розгляду даної адміністративної справи. Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення, поліцейський зобов`язаний був зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, ознайомити правопорушника з вказаними доказами, вирішити клопотання правопорушника, розглянути їх, а ж потім приймати рішення по суті. Відповідач порушуючи порядок розгляду адміністративної справи допустив формалізм та безвідповідальність у своїй роботі, прийняв суб`єктивне рішення чим грубо порушив вимоги матеріального та процесуального права, передбачені КУпАП.

Разом з позовом, ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного з поважної причини строку на звернення до Гребінківського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом, у зв`язку з тим, що 25.07.2024 року він звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до відповідачів Управління патрульної поліції в Житомирській області та Головного управління національної поліції в Житомирській області про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 24.09.2024 року у справі № 528/761/24 його позовну заяву задоволено частково, скасовано постанову від 22.07.2024 року про накладання адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За наслідком розгляду Другим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції, рішення Гребінківського районного суду Полтавської області було скасовано внаслідок допущеної судом процесуальної помилки в частині неправильного визначення належного відповідача у даній справі. У постанові Другого апеляційного адміністративного апеляційного суду від 24.12.2024 року зазначено про те, що відмова у задоволенні позову, заявленого до неналежних відповідачів, враховуючи неможливість їх заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційного порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.

Вказує, що повний текст постанови Другого апеляційного адміністративного апеляційного суду від 24.12.2024 року, він отримав поштовим зв`язком лише 14.01.2025 року і тільки після цього отримав можливість ознайомитися з її змістом. Оскільки 14.01.2025 року він дізнався про те, що належним відповідачем, юридичною особою, що наділена відповідною правосуб`єктністю бути відповідачем в даних правовідносинах є Департамент патрульної поліції і те, що він має право звернутися до суду з поновленням строку позовної давності за вказаних вище обставин, вирішив звернутися до суду з даним позовом до належного відповідача.

Враховуючи вищевикладене, просить суд поновити йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пропущений з поважної причини строк для звернення до Гребінківського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом, визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2658899 від 22.07.2024 року винесену поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону 1 управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Патинським М.Ю. про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП протиправною та скасувати її; судові витрати віднести за рахунок відповідача.

07.02.2025 року через систем «Електронний суд» від представника відповідача Ковальського Є.Р. надійшов відзив на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки доводи адміністративного позову є нічим не обґрунтованими, а вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Вказує, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2658899 від 22.07.2024, винесеної поліцейським взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Патинським Миколою Юрійовичем, 22.07.2024 під час несення служби на автомобільній дорозі а/д М-06 Київ-Чоп 162 км., за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam (серійний номер ТС000771) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу Ford Focus C-MAX номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 на автомобільній дорозі а/д М-06 Київ-Чоп 162 км., керуючи т/з в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», рухався зі швидкістю 98 (дев`яносто вісім) км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 20 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam TC000771. Портативний відеореєстратор Motorola 475236, 475817, чим порушив п.12.9 «б» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Після чого було подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Поліцейський підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 «а» ПДР України (підтверджується відеозаписом з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського, починаючи з 17:32:41 відеозапису).

Поліцейський, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснив водію права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (що підтверджується підписом в графі 8 оскаржуваної постанови, а також відеозаписом з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського, починаючи з 17:36:48 файлу export-7rkrt).

Позивача також було ознайомлено із фотовідеофіксацією правопорушення на приладі TruCAM, а також було ознайомлено із документами на самий прилад (підтверджується відеозаписом з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського, починаючи з 17:32:52 та 17:39:29 відеозапису). У подальшому поліцейський прийняв рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Після прийнятого по справі рішення, поліцейський оголосив постанову, роз`яснив порядок та строки оплати і оскарження та вручив другий примірник постанови водію. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн., відповідно до санкції статті. В подальшому позивач отримав оскаржувану постанову, що підтверджується його підписом в графі 9, а також відеозаписом з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського, починаючи з 17:41:40 відеозапису).

Зазначає, що згідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцать кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На відео, долученому до відзиву, зафіксовано факт перевищення позивачем швидкості зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000771, що додатково підтверджується роздруківкою файлу _3С000_0722_173103.jmf з даного пристрою.

Також на роздруківці з приладу TruCAM LTI 20/20 № ТС000771 файл _3С000_0722_173103.jmf міститься система географічних координат з кутовими величинами: географічна широта 50°19'37.3"N і географічна довгота 28°22'13.0"E місця події, що знаходиться на місці вчинення адміністративного правопорушення, а саме автомобільна дорога М-06 Київ-Чоп 162 км, де згідно схеми організації дорожнього руху встановлені відповідні дорожні знаки 3.29.

Крім того, вказує, що вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 використовувався у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 №1314-VII. Прилад TruCam LTІ є засобом вимірювальної техніки. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29823 виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 11.12.2023 та чинного до 11.12.2024, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000771 був придатним до застосування на момент вчинення правопорушення. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Пояснює, що відповідно до листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 за № 22-38/49, лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач ТruСАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. В автоматичному режимі без участі оператора забезпечується циклічне виконання послідовності дій: вибір цільового ТЗ, вимірювання швидкості руху ТЗ, документування результатів вимірювання та фотофіксація належної до цих результатів дорожньої ситуації.

Крім того, пояснює, що лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Вказує, що відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки 22-01/299823, виданого ДП "Укрметртестстандарт" від 11 грудня 2023 року та чинного до 11 грудня 2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів "TruCam LTI 20/20" № ТС000771 був придатним до застосування на момент вчинення правопорушення.

Щодо порушення права позивача на захист (юридичну допомогу), вказує, що поліцейський роз`яснив водію права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (що підтверджується підписом в графі 8 оскаржуваної постанови, а також відеозаписом з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського, починаючи з 17:36:48 відеозапису). Вважає, що пасивна поведінка позивача, щодо не бажання скористатися своїми правами, будучи з ними ознайомленим, не може розцінюватися, як позбавлення його можливості користуватися правами визначеними ст.268 КУпАП зі сторони поліцейського та бути підставою для скасування оскаржуваного рішення поліцейського.

Щодо принципу роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 вказав, що з відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Враховуючи викладене, вважає, що позивач, подавши позов, не обґрунтував свою позицію та не надав доказів які б спростовували факт вчинення правопорушення.

У судовому засіданні представник позивача, Чумарний А.І. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі. Вказав, що ОСОБА_1 не перевищував швидкість 90 км/год, тобто не перевищував встановлене обмеження швидкості руху більше як на 20 км/год. Пояснив, що вказане в постанові перевищення швидкості є незначним (98 км/год). Зважаючи на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 працівник поліції тримав у руці під час вимірювання, а не на штативі, то тремтіння/рух руки і дало більшу похибку, ніж 2 км/год, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля. Вважає, що похибка в ручному і автоматичному режимі не може бути однаковою. Вказує, що

Крім того, працівниками поліції було порушено право Кудрика С.С. на захист, йому не надали можливості скористатись послугами адвоката при розгляді даної справи. У той час, коли ОСОБА_1 ще ознайомлювався з доказами, постанова вже була роздрукованою. Крім того, постанова не була зачитаною, розгляд справи був закритий без оголошення працівником поліції постанови.

Також зазначив, що з долучених до матеріалів справи відповідачем доказів не можливо встановити, дія якого саме знаку поширювалася на вказаній території обмеження швидкості до 70 чи 90 км/год. Крім того, відомість дорожніх знаків, додану до відзиву, було затверджено ще у 2020 році до повномасштабного вторгнення і є застарілою відносно 2024 року, оскільки дорожня обстановка могла з того часу змінитися. Враховуючи викладене, просив визнати винесену постанову незаконною та скасувати її.

Представник відповідача Департаменту Патрульної поліції Ковальськй Є.Р. у судовому засіданні вказав, що заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними. Зокрема зазначив, що твердження позивача щодо порушення його права на захист не відповідає дійсності, оскільки о 17:32 його було ознайомлено з правами та обов`язками, проте він ніяких клопотань не заявляв, лише після того як постанова була роздрукованою, він забажав зателефонувати адвокату, позивач зателефонував адвокату, отримав постанову і на цьому все закінчилося. Ніяких порушень прав не було.

Крім того, вказав, що на відео долученому до відзиву зафіксовано факт перевищення позивачем швидкості зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000771), що додатково підтверджується роздруківкою файлу з даного пристрою. Відповідно до листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 за № 22-38/49, лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: + 2 км/год.

Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи в межах наданих доказів, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 -5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що що 22.07.2024 року поліцейським взводу №1 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Патинським Миколою Юрійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2658899 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонений сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху).

Із вказаної постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що водій ОСОБА_1 , 22.07.2024 року о 17:32:00 на трасі АД М06 Київ-Чоп на 162 км керував автомобілем Ford Focus C-MAX, номерний знак НОМЕР_1 , на а/д М-06 Київ-Чоп 162 км, керуючи транспортним засобом в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», рухався зі швидкістю 98 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 20 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості більше ніж на 20 км/год, порушив вимоги п. 12.9.б) ПДР та скоїв адміністративний проступок, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, з оскаржуваної постанови вбачається, що у п. 7 відсутні відомості про належні та допустимі докази, які додаються до постанови на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення (а.с. 09).

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Згідно положень ст. 289 КУпАП в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Верховний Суд у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 120/5780/20-а висловив правову позицію про те, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

25.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до відповідачів Управління патрульної поліції в Житомирській області та Головного управління національної поліції в Житомирській області про визнання незаконною та скасування спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 24.09.2024 року у справі № 528/761/24 його позовну заяву задоволено частково, скасовано постанову від 22.07.2024 року про накладання адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За наслідком розгляду Другим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції, рішення Гребінківського районного суду Полтавської області було скасовано внаслідок допущеної судом процесуальної помилки в частині неправильного визначення належного відповідача у даній справі. У постанові Другого апеляційного адміністративного апеляційного суду від 24.12.2024 року зазначено про те, що відмова у задоволенні позову, заявленого до неналежних відповідачів, враховуючи неможливість їх заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційного порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.

Повний текст постанови Другого апеляційного адміністративного апеляційного суду від 24.12.2024 року ОСОБА_1 отримав поштовим зв`язком 14.01.2025 року (а.с. 11-15).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом щодо оскарження постанови серії серії ЕНА № 2658899 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.07.2024 року не порушив строк для захисту своїх прав у судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Так, частиною 1 статті 122 КУпАП визначена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Пункт 12.9 б) ПДР України передбачає, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Приписи частини 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно з ст. 31 Закону "Про Національну поліцію" № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.76 ПДР), оскільки вимоги ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці.

Також у висновках колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду 758/8181/23 від 24 січня 2024 року зазначається, що контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.76), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону «Про Національну поліцію», згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч.2 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Крім того, відповідно до долучених до відзиву відповідачем документів, а саме: свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 11.12.2023 року, сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року, експертного висновку від 07.09.2021 року щодо лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20, у жодному з цих документів не вжито термін «ручний вимірювач» із зазначенням про те, що даний технічний засіб може триматися під час роботи в руках.

Також суд звертає увагу на те, що в експертному висновку вказано, що вимоги до умов експлуатації та сфери використання об`єкта експертизи визначенні у відповідному розділі цього експертного висновку. Проте вказаної інформації суду відповідачем надано не було.

Лист ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року, долучений відповідачем до відзиву, суд не може вважати належним доказом, оскільки він має інформаційний характер, не містить посилань на офіційні джерела, з яких взято вказану інформацію, та стосується похибки за результатами повірки станом на 2019 рік, натомість обставини справи пов`язані з повіркою, чинною на 2024 рік.

Враховуючи викладене, у матеріалах справи відсутні підтвердження того, що повірка вказаного приладу 11.12.2023 року здійснювалася саме з урахуванням тримання даного технічного засобу під час роботи в руках.

Водночас у відзиві та в судовому засіданні представником відповідача роз`яснено, як здійснюється вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Зокрема вказано, що в автоматичному режимі фіксація здійснюється без участі оператора. А в ручному з відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

При цьому, суд звертає увагу, що всі вказані дії можуть виконуватися саме із встановленням вимірювача на штативі, вказані дії не свідчать про те, що для їх виконання пристрій потрібно тримати саме в руках. Тобто, «ручний» режим роботи передбачає участь оператора, а не тримання в руках.

Навпаки, вказано, що після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі (а стабільне утримання можливо забезпечити саме за допомогою стаціонарного розміщення, а не тримання в одній руці), прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

Дослідивши наданий до матеріалів справи відеозапис суд встановив, що на рухомий автомобіль наведено ціль та здійснювався замір швидкості (вказане не заперечується і сторонами). У цей момент видно значне тремтіння і рух приладу TruCam (відносно нерухомих об`єктів на відео (дерев, дороги), що свідчить про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCAM з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam може дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Крім того, справи, які віднесено до компетенції Національної поліції відповідають вимогам ч. 4 ст. 258 КУпАП - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення. Працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанову у справах про адміністративні правопорушення з порушенням ПДР на місці вчинення правопорушення.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Водночас, з оскаржуваної постанови вбачається, що справу розглянуто 22.07.2024 року о 17:36:39 год, натомість, відповідно до відеозапису, ОСОБА_1 було ознайомлено з правами та обов`язками лише о 17:36:54-17:37:10, тобто вже після винесення постанови.

Крім того, суд звертає увагу, що звук відеозапису містить велику кількість шуму, що пов`язано з тим, що запис здійснювався на трасі, де наявний постійний рух автотранспорту. Внаслідок цього чути голоси лише тих осіб, які знаходяться поблизу камери. Водночас на відео вбачається, що одразу після ознайомлення з правами та обов`язками ОСОБА_1 відходить від поліцейських і дістає власний телефон (17:37:27 год). О 17:38:04 та о 17:38:26 на відео чітко видно, що ОСОБА_1 розмовляє по телефону за своїм автомобілем, проте в цей час поліцейський уже тримає в руках роздруковану постанову.

В подальшому ОСОБА_1 запитують, чи він отримує копію постанови. Позивач висловлює свою незгоду з обставинами правопорушення, фотографує документи, надані поліцією та лазерний вимірювач швидкості TruCam. На його відповідь на повторну пропозицію отримати копію постанови, поліцейський реагує: «Нє, то нє». ОСОБА_1 знову телефонує. Інший поліцейський запитує його, чи він «кудись телефонує». ОСОБА_1 відповідає, що набирає адвоката. Йому пропонують отримувати постанову і набирати: «Отримуйте і набирайте. Ну набирайте, що це дасть? Розгляд справи закритий вже» (17:40:50 год). Постанову не було зачитано позивачу.

З відеозапису встановлено, що коли позивач намагався скористатися допомогою адвоката одразу після ознайомлення з правами та обов`язками, працівниками поліції не було повідомлено його, що справу вже розглянуто. Тобто він правомірно очікував, що він ще має можливість скористатися правом на юридичну допомогу. Натомість працівниками поліції це не було враховано.

Крім того, згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України № 1026 від 18 грудня 2018 року, яка регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Так, у постанові зафіксовано час розгляду справи 17:36:39 год, і у матеріалах справи є час ознайомлення з правами та обов`язками, після чого позивач одразу починає користуватися телефоном 17:36:54-17:37:10 год.

Таким чином, поліцією не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Суд приходить до висновку, що такими діями було порушено права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, крім того порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991р. рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Враховуючи те, що: під час вимірювання швидкості лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 не було забезпечено стабільного утримання (оскільки засіб знаходився в руці, а не був закріпленим на штативі, а в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що повірка вказаного приладу 11.12.2023 року здійснювалася саме з урахуванням тримання даного технічного засобу під час роботи в руках), та під «ручним режимом» роботи мається на увазі участь оператора у фіксації, а не сам процес тримання приладу в руках, оскільки вібрація приладу TruCam (що вбачається з відео відносно нерухомих об`єктів), може дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля (98 км/год); крім того, з часу, зафіксованого в матеріалах справи вбачається, що на момент ознайомлення з правами та обов`язками, справу вже було розглянуто, поліцією не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, хоча позивач одразу після ознайомлення з правами та обов`язками почав телефонувати адвокату, відповідно було порушено права позивача та порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на те, що відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

За приписами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Пунктом 3 ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо вимог позивача про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною, суд дійшов наступного висновку.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

При цьому згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, у повноваження місцевого загального суду за наслідками розгляду справи не входить право про визнання постанови протиправною.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Крім того, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати у виді судового збору, передбаченого законом «Про судовий збір» за ставкою щодо виду і розміру позовних вимог згідно з положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Патрульної поліції.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 9, 132-1, 143, 229, 245, 247, 251, 279-7, 288 КУпАП, ст.ст. 77, 139, 242, 244-246, 255, 286, 293, 295 КАС України,-.

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2658899 від 22.07.2024 року, винесену поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону 1 управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Патинським М.Ю. про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту Патрульної поліції, (адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Копії рішення суду негайно вручити особам, які брали участь у справі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Я. В. Татіщева