Справа № 420/36665/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/36665/24
Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 03.12.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 про відмову у відкритті провадження у справі №420/36665/24

У С Т А Н О В И В:

27.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність заступника Голови Вищої Ради правосуддя ОСОБА_2 , який у порушення ч.1 ст.19, п.1, п.2 ч.3 ст.20, п.1, п.5, п.6 ч.5 ст.22, ч.4 ст.23, ст.42, ст.43, ч.13 ст.49 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», пункту 23-10 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» № 1798-VII від 21.12.2016, ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію», ст.40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», пунктів 13.7, 13.8, 13.9.,13.10, 13.26 Регламенту Вищої ради правосуддя відповідно до повноважень визначених у ч.4 ст.23 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», допустив бездіяльність по контролю за роботою Вищої ради правосуддя, не організував належно роботу Вищої ради правосуддя, що призвело до порушення строків по розгляду дисциплінарних скарг ОСОБА_3 від 28.08.2021 (вx. № M-3948/49/7-21), від 12.05.2022 (вх.№ М-6/16/7-22), від 17.05.2022 (вх.№ M-6/23/7-22), від 01.06.2022 (вх.№ M-999/4/7-22), ОСОБА_4 від 09.06.2022 (вх. № Ч-1059/1/7-22), ОСОБА_5 від 26.04.2023 (вх.№ 362/0/6-23), порушення строку по розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.04.2023 про звільнення у відставку з посади судді та незаконного поширення 28.10.2024 Вищою радою правосуддя конфіденційної інформації про діагноз і захворювання ОСОБА_1 , що призвело до спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , моральної та матеріальної шкоди;

- визнати протиправними дії заступника Голови Вищої ради правосуддя Лук`янова Дмитра Васильовича по керівництву Вищою радою правосуддя, Секретаріатом ВРП, яка 28.10.2024 на офіційному сайті ВРП, на YouTube каналі ВРП розмістила відео засідання Першої Дисциплінарної палати ВРП від 28.10.2024 із незаконно поширеною членом Першої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_6 конфіденційною інформацією, а саме: «встановлено діагноз «Стенокардія» кардіозахворювання, атеросклероз аорти, тобто сердечне захворювання, встановлено групу інвалідності»;

- зобов`язати заступника Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 вжити заходи до видалення із офіційного сайту Вищої ради правосуддя та YouTube каналу Вищої ради правосуддя незаконно поширену з 28.10.2024 Вищою радою правосуддя конфіденційну інформацію стосовно ОСОБА_1 , а саме: «встановлено діагноз « ОСОБА_7 » кардіозахворювання, атеросклероз аорти, тобто сердечне захворювання, встановлено групу інвалідності», яка до теперішнього часу незаконно без згоди ОСОБА_1 поширюється Вищою радою правосуддя, чим спричиняється шкода його здоров`ю, моральна та матеріальна шкода;

- стягнути із заступника Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду спричинену за наслідками протиправних дій члена Вищої ради правосуддя у розмірі 5000грн.

Обґрунтовуючи право на звернення до суду першої інстанції з даним позовом позивач вказав, що даний спір має розглядатись Одеським окружним адміністративним судом за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 відмовлено у відкритті провадження в порядку адміністративного судочинства у справі №420/36665/24 за позовом ОСОБА_1 до заступника голови Вищої ради правосуддя Лук`янова Дмитра Васильовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Приймаючи вказане судове рішення окружний адміністративний суд, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, адже у межах спірних правовідносин відповідач не здійснював владних управлінських функцій стосовно позивача, а відносини, що склалися між сторонами, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контрольних функцій однією стороною стосовно іншої.

Не погодившись із вищеозначеним судовим рішенням ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 із направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач стверджує, що розгляд даної справи має здійснюватися за правилами адміністративного судочинства. На думку скаржника, суд першої інстанції вдався до оцінки викладених позивачем в позові обставин справи та доказів, що не віднесено до його компетенції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. Позивач уважає, що приймаючи оскаржувану ухвалу окружним адміністративним судом проявлено надмірний формалізм та не забезпечено ОСОБА_9 доступ до правосуддя.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Згідно із приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції щодо заявника.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Для набуття спором ознак публічно-правого не є достатнім наявність у ньому лише серед суб`єктів публічного органу чи посадової особи.

Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Частиною 5 статті 22 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» передбачено, що до повноважень Голови Вищої ради правосуддя належать:

1) організація роботи Вищої ради правосуддя, призначення засідань та головування на них;

2) координація роботи органів Вищої ради правосуддя;

3) направлення Президентові України подання Вищої ради правосуддя про призначення судді на посаду;

4) підписання ухвалених Вищою радою правосуддя актів, протоколів засідань;

5) загальне керівництво секретаріатом Вищої ради правосуддя;

6) погодження призначення на посади та звільнення з посад працівників секретаріату, застосування до них заходів заохочення, дисциплінарного впливу, вирішення або порушення в установленому порядку питання про присвоєння рангів державним службовцям секретаріату Вищої ради правосуддя;

7) розпорядження бюджетними асигнуваннями на утримання і забезпечення діяльності Вищої ради правосуддя;

8) представництво Вищої ради правосуддя у відносинах з іншими органами та установами у системі правосуддя, органами державної влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, органами влади іноземних держав та міжнародними організаціями.

Голова Вищої ради правосуддя здійснює також інші повноваження, визначені законом.

Згідно із ч.4 ст.23 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» заступник Голови Вищої ради правосуддя виконує обов`язки Голови Вищої ради правосуддя в разі його відсутності, забезпечує підготовку справ до розгляду та здійснює інші повноваження, визначені законом та регламентом Вищої ради правосуддя.

Як установлено судом апеляційної інстанції, у даному випадку, позивач оскаржує бездіяльність заступника Голови Вищої Ради правосуддя ОСОБА_2 щодо організації належної роботи (контролю) Вищої ради правосуддя, а також його дії стосовно керівництва Вищою радою правосуддя, Секретаріатом ВРП із розміщення на офіційному сайті та YouTube каналі ВРП відео засідання Першої Дисциплінарної палати ВРП.

Колегія суддів зазначає, що в таких правовідносинах заступник Голови Вищої Ради правосуддя Лук`янов Д.В. здійснює повноваження лише щодо організації роботи колективу, який виконує внутрішньо-організаційні функції.

Суд апеляційної інстанції вказує, що визначення Законом України «Про Вищу раду правосуддя» коло повноважень заступника Голови Вищої ради правосуддя, які на думку позивача, не належним чином виконує посадова особа саме по собі не свідчить про наявність між сторонами публічно-правових відносин, які мають досліджуватись за правилами адміністративного судочинства.

Жодних владних управлінських функцій по відношенню до ОСОБА_1 заступник Голови Вищої Ради правосуддя ОСОБА_2 у спірних правовідносинах не реалізовував.

Між тим, слід зауважити, що даний спір не стосується захисту прав позивача стосовно порушення Вищою радою правосуддя (її посадовими особами) встановлених законодавством строків розгляду дисциплінарних скарг, заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку з посади судді та поширення відомостей про діагноз і захворювання ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного досліджувані правовідносини не підпадають під контроль суду адміністративної юрисдикції. До них мають застосовуватися положення, що дозволяють удаватися до інших юрисдикційних форм захисту від порушень прав чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства..

Оскільки цей позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, то і вимога ОСОБА_10 про відшкодування шкоди не може бути розглянуто адміністративним судом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вказане апеляційний адміністративний суд уважає правильним висновок окружного адміністративного суду про відмову у відкритті провадження у справі №420/36665/24 на підставі п.1ч.1 ст.170 КАС України.

Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів і які взагалі не підлягають судовому розгляду.

При цьому, слід врахувати, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити безладного перебігу судового процесу (пункт 27 рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", заява № 24402/02).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

З огляду на вищевикладене колегія суддів зазначає, що установлена процесуальним законодавством заборона на розгляд окружним адміністративним судом позову, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя, а також не вважається надмірним формалізмом.

При цьому, апеляційний адміністративний суд відхиляє посилання скаржника на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які наведено в постанові від 31.08.2023 у справі №990/114/23, адже вони не є релевантними по відношенню до досліджуваної ситуації.

Колегія суддів зазначає, що постанова суду касаційної інстанції стосується законності рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо повернення позову внаслідок не усунення недоліків (позивач не обґрунтував розрахунок шкоди, заподіяної бездіяльністю суб`єкта владних повноважень). За висновками Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції фактично вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. Також, у цьому рішенні Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Між тим, за наслідком аналізу змісту ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 про відмову у відкритті провадження у справі №420/36665/24, колегіє суддів з`ясовано, що суд першої інстанції такого процесуального рішення не приймав та при вирішенні спірного питання не надавав оцінку правовим обґрунтуванням позивача щодо спірних правовідносин, не встановлював належність відповідача й обґрунтованість позову, а також належність та допустимість наданих позивачем доказів.

Відтак, установлені в межах даного апеляційного розгляду фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи позивача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення спірного питання.

Отже, при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для її скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.170, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 про відмову у відкритті провадження у справі №420/36665/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький