Справа № 280/11314/24
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 лютого 2025 року Справа № 280/11314/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які полягають у відмові звільнити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за рапортом від 12 листопада 2024 року за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а також виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив у звільненні та не приймає до уваги, що мати позивача є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК, донька ОСОБА_2 одружена, проживає окремою сім`єю, не є членом сім`ї своєї матері, зайнята доглядом за своєю дитиною - інвалідом, та не має можливості здійснювати належний догляд за ОСОБА_3 . Вказано, що у позивача є всі підстави для звільнення його з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за своєю матір`ю. Позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

11.12.2024 до суду від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №56962), в якому зазначено, що позивач звернувся з рапортом до відповідача з питанням щодо звільнення за сімейними обставинами, як на підставу для звільнення. Посилаючись на те, що він підлягає звільненню у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, на що йому було надано всебічно аргументовану та обґрунтовану відповідь з роз`ясненням щодо порядку звільнення листом від 15.08.2024. Вказує, що позивачем не було надано жодного документа що свідчив би про необхідність постійного стороннього догляду за членом родини матір`ю, та не надано жодного документа, про наявність необхідності постійного догляду інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення (чоловіка матері, та дочки матері), та підтверджував би законну підставу для звільнення з військової служби. Представник відповідача звертає увагу суду, на те, що з матеріалів позовної заяви також не вбачається наявність висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного догляду відносно ОСОБА_3 . Відповідно до наданої копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №480568 від 29.04.2024 року ОСОБА_3 «потребує періодичного стороннього догляду», інших документів, де б зазначалось, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду позивачем надано не було. Зважаючи на наявність у матері позивача, ОСОБА_3 , інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (дочка ОСОБА_2 ), чоловіка ОСОБА_4 , вбачається що позов пред`явлений військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з метою штучного створення умов та обставин, які можуть бути підставою для звільнення з військової служби в особливий період на підставі частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що позивач 12.11.2024 звернувся з рапортом до командування військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за своєю матір`ю ОСОБА_3 . До рапорту було додано, зокрема, нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №480568, від 29.04.2024р. стосовно ОСОБА_3 . В довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №480568, від 29.04.2024р., зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом першої Б групи за загальним захворюванням, безстроково, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №480568, виданої 29.04.2024 Обласною МСЕК №2 комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради. Відповідно до зазначеної Довідки МСЕК ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду. Крім того, зазначаємо, що у рідної сестри позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до Медичного висновку №160 про дитину-інваліда до 18 років ві 11.06.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є дитиною інвалідом, захворювання (патологічний стан) М 08.1.19. Отже ОСОБА_2 зайнята доглядом за своєю дитиною інвалідом, та не має можливості одночасно здійснювати належний постійний догляд за ОСОБА_3 . ОСОБА_3 не має інших осіб яки могли б надавати їй послуги постійного догляду та допомоги, окрім її сина ОСОБА_1 . Таким чином, вказує, у ОСОБА_1 є всі підстави для звільнення його з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за своєю матір`ю.

23.12.2024 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

У додаткових поясненнях, які надійшли до суду 24.12.2024 представник позивача, серед іншого, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 .

Позивач звернувся до начальника НОМЕР_4 прикордонного загону військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи, оскільки відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, до якого були долучені документи згідно додатку до вказаної заяви.

Листом від 15.08.2024 № 08/Д-69/68 позивачу було повідомлено, що підстав для звільнення з лав Збройних Сил України відповідно до п.п. "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не встановлено, повідомлено, що до поданого рапорта надано довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №480568 від 29.04.2024, в якій зазначено, що ОСОБА_3 «Потребує періодичного стороннього догляду».

12 листопада 2024 року позивач повторно звернувся з рапортом до начальника НОМЕР_4 прикордонного загону, в якому просив звільнити з військової служби посилаючись на п.п. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю просив звільнити з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка є інвалідом першої Б групи за загальним захворюванням безстроково, потребує стороннього догляду, та у якої відсутні інші члені сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд.

Позивачем на підтвердження підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами до рапорту на звільнення додано перелік документів, а саме: нотаріальна засвідчена копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 , НОМЕР_5 від 14.02.2009, на 3 арк.; нотаріальна засвідчена копія реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_1 , на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_6 від 17.12.1992, на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія Довідки Орджонікідзевського відділу РАЦС Запорізького МУЮ про народження ОСОБА_1 , №90/10-67 від 11.07.2006, на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія військового квитка ОСОБА_1 , НОМЕР_7 від 17.05.2022, на 5 арк.; нотаріальна засвідчена копія паспорту громадянки України ОСОБА_3 , НОМЕР_8 від 22.10.1998, на 3 арк.; нотаріальна засвідчена копія реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_3 , на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №480568, від 29.04.2024р., з виправленнями, стосовно ОСОБА_3 , на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія Індивідуальної програми реабілітації інваліда №156 від 29.04.2024, ОСОБА_3 , на 4 арк.; нотаріальна засвідчена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_3 , НОМЕР_9 , на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія заяви ОСОБА_3 від 10.07.2024, на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія довідки Квартального комітету №33 від 10.07.2024, на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 , НОМЕР_10 від 27.06.2014, на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія паспорту громадянина України ОСОБА_4 , НОМЕР_11 від 07.07.2017, на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 27.06.2024, стосовно ОСОБА_4 , на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія паспорту громадянки України ОСОБА_2 , СІО НОМЕР_12 від 24.02.2017, на 3 арк.; нотаріальна засвідчена копія реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_2 , на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 , серії НОМЕР_13 від 09.01.1992, на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 , серії НОМЕР_14 від 20.01.2017, на 1 арк.; нотаріальна засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , серії НОМЕР_15 від 22.05.2014, на 1 арк.; засвідчена копія медичного висновку №160 про дитину-інваліда до 18 років від 11.06.2014 ОСОБА_5 , на 1 арк.

За наслідками розгляду рапорту, листом від 25.11.2024 №08/Д-99/102 позивачу було повідомлено, що підстав для звільнення з лав Збройних Сил України відповідно до п.п. "г" пункту 3 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не встановлено, повідомлено, що у матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 є інший член сім`ї першого ступення споріднення, а саме донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись з не прийняттям відповідачем рішення про звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні, визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_7 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024 строк дії воєнного стану продовжено.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон №389-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачені такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Зокрема, згідно з приписами пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.Отже, однією з підстав для звільнення військовослужбовця (як такого, що висловив своє небажання продовжувати проходження військової служби) з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Суд зауважує, що для звільнення з військової служби саме за такою сімейною обставиною військовослужбовець має довести відсутність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І або ІІ групи, інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за ними постійний догляд, або ж довести неможливість здійснення постійного догляду такими особами через наявність у них самих потреби в постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі - Інструкція №170 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з абзацом 13 пункту 14.10 Розділу XIV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2024 року у справі №420/23353/23, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Згідно зі встановленими у даній справі обставинами, позивач обґрунтовує наявність підстав для звільнення його з військової служби необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матірю ОСОБА_3 , яка згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №480568 від 29 квітня 2024 року є особою з інвалідністю І групи.

Разом з цим, досліджуючи зміст документів, які наявні в матеріалах справи і які були подані позивачем до військової частини НОМЕР_2 разом із рапортом про звільнення з військової служби (подання до рапорту саме таких документів, як вбачається з обставин справи, учасниками не заперечується), суд зауважує, що такими не підтверджується обставина відсутності у ОСОБА_3 (матері позивача), яка є особою з інвалідністю І групи, інших, окрім позивача - сина ОСОБА_1 , членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за нею постійний догляд.

Також подані позивачем до рапорту документи не містять підтвердження того, що інші члени сім`ї ОСОБА_3 першого чи другого ступеня споріднення (а такою особою згідно обставин справи є сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_6 ) самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, що унеможливлює їх здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 .

Назване є обов`язковою умовою для звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Доказів того, що мати позивача як член сім`ї особи з інвалідністю І групи потребує саме постійного догляду (а таким доказом міг бути лише відповідний висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) матеріали справи не містять.

Суд критично оцінює надані позивачем (і до рапорту про звільнення з військової служби, і до позову) нотаріально посвідченої заяви матері позивача від 10.07.2024, ОСОБА_3 та медичного висновку №160 про дитину-інваліда до 18 років від 11.06.2014 ОСОБА_5 поза як, у нотаріально посвідченій заяві відсутня інформація про перевірку нотаріусом фактів, викладені в цій заяві. У висновку про дитину-інваліда до 18 років від 11.06.2014 відсутня інформація про потребу постійного стороннього догляду ОСОБА_5 за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, дослідивши додані позивачем до рапорту про звільнення з військової служби документи, суд погоджується з твердженнями відповідачів про те, що ОСОБА_1 при зверненні з рапортом про звільнення з військової служби не доведено того, що його матір ОСОБА_3 , як особа з інвалідністю І групи, не має інших, окрім позивача, членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли би здійснювати постійний догляд за нею, або ж що такі інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я і, відповідно, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за своею матір`ю ОСОБА_3 .

За таких обставин суд приходить до висновку про правомірність відмови відповідачів у звільненні позивача з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У спірних відносинах відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

Водночас суд зазначає, що позивач за наявності у нього інших документів, окрім тих, які були додані до рапорту від 12.11.2024 (ЗВГ №Д-99 від 19.11.2024), не позбавлений права звернення до військової частини з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідачами доведено, що у спірних відносинах вони діяли обґрунтовано та правомірно. Тому, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12.02.2025.

Суддя А.В. Сіпака