Справа № 320/54981/24
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року № 320/54981/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ),

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві

про визнання протиправним та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

I. Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.09.2024 ВП№72314789 винесеної Боярчуком О.В. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ).

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позову позивач наголошує на відсутності у відповідача підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки третьою особою фактично не було виконане рішення суду, яке стало підставою для відкриття такого виконавчого провадження.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 04.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 16.12.2024 о 15:00.

16.12.2024 від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що неявка всіх учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами у справі.

16.12.2024 у зв`язку з неявкою учасників та достатністю доказів у матеріалах справи, суд на місці ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Рішенням Окружний адміністративний суд міста Києва 05.10.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України м. Києва щодо відмови в призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 , як особі, яка під час проходження військової служби приймала участь у бойових діях, досягла 55 років за наявності не менше 25 років страхового стажу, які викладені у відповідних листах Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві № 2600-0303-8/8117 від 20.01.2021 року та № 2600-0303-8/23105 від 12.02.2021 року.

Визнано протиправним рішення Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва у частині відмови в призначені дострокової пенсії за віком з 28.12.2020 року ОСОБА_1 , як особі яка під час проходження військової служби приймала участь у бойових діях, досягла 55 років за наявності не менше 25 років страхового стажу, які викладені в відповідних листах Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві № 21250-20871/Ш-02-08-2600/21 від 13.08.2021 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва змінити дату призначення дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 з 13.07.2012 року на 28.12.2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва з урахуванням зміни дати призначення дострокової пенсії за віком з 13.07.2021 на 28.12.2020 провести обчислення (нарахування) та виплату на користь ОСОБА_1 належної пенсії за період з 28.12.2020 по 12.07.2021 року.

Київським окружним адміністративним судом 28.06.2023 видано виконавчий лист по справі №640/27911/21.

25.07.2023 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №72314789.

13.09.2024 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) закінчено виконавче провадження.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Згідно пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У відповідності до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

VI. Оцінка суду

Відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що рішенням Окружний адміністративний суд міста Києва 05.10.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва змінити дату призначення дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 з 13.07.2012 року на 28.12.2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва з урахуванням зміни дати призначення дострокової пенсії за віком з 13.07.2021 на 28.12.2020 провести обчислення (нарахування) та виплату на користь ОСОБА_1 належної пенсії за період з 28.12.2020 по 12.07.2021 року.

Тобто зміна дати призначення дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 з 13.07.2012 року на 28.12.2020 року, а також проведення з урахуванням зміни дати призначення дострокової пенсії за віком з 13.07.2021 на 28.12.2020 обчислення (нарахування) та виплати на користь ОСОБА_1 належної пенсії за період з 28.12.2020 по 12.07.2021 року буде вважатись виконанням третьою особою відповідного рішення суду.

Судом встановлено, що постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.09.2024 про закінчення виконавчого провадження мотивована тим, що листом Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві №2600-0903-5/14195 повідомлено відповідача про зміну дати призначення дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 з 13.07.2021 на 28.12.2020.

При цьому суд зазначає, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) не встановлено виконання третьою особою проведення з урахуванням зміни дати призначення дострокової пенсії за віком з 13.07.2021 на 28.12.2020 обчислення (нарахування) та виплати на користь ОСОБА_1 належної пенсії за період з 28.12.2020 по 12.07.2021 року.

З наведеного вище вбачається не лише відсутність визначених пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для закінчення виконавчого провадження № 72314789, а й не вчинення відповідачем визначених йому Законом України «Про виконавче провадження» дій щодо перевірки відомостей, які він вважав встановленими для закінчення такого виконавчого провадження, адже, як вже зазначалось вище, доказів виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі №640/27911/21 в частині проведення з урахуванням зміни дати призначення дострокової пенсії за віком з 13.07.2021 на 28.12.2020 обчислення (нарахування) та виплати на користь ОСОБА_1 належної пенсії за період з 28.12.2020 по 12.07.2021 року відповідачем не отримано.

Наведене у повній мірі свідчить про невиконання державним виконавцем покладеного на нього Закону України «Про виконавче провадження» обов`язку щодо здійснення виконавчого провадження на засадах верховенства права, законності та об`єктивності (частина 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відтак, суд вбачає наявними підстави для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки дії та оскаржуване рішення відповідача не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно, є протиправними.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не було доведено правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення та дій на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки оскаржуване рішення та дії не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, таким чином підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.09.2024 ВП № 72314789 винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві (, місцезнаходження: 02022, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15) та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Леонтович А.М.