Справа № 520/37453/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 р. Справа № 520/37453/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, по справі № 520/37453/23

за позовом Державного агентства водних ресурсів України

до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства третя особа Головне управління ДПС у Харківській області

про анулювання дозволу на спеціальне водокористування,

ВСТАНОВИВ:

Державне агентство водних ресурсів України (надалі по тексту позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства (надалі по тексту відповідач), третя особа - Головне управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- анулювати дозвіл на спеціальне водокористування від 07.09.2021 №78/ХР/49д-21, виданий Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству ().

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року позов Державного агентства водних ресурсів України до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, третя особа - Головне управління ДПС у Харківській області про анулювання дозволу на спеціальне водокористування задоволено.

Анульовано дозвіл на спеціальне водокористування від 07.09.2021 №78/ХР/49д-21, виданий Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству ().

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що заборгованість з рентної плати на спеціальне водокористування виникла не з вини підприємства, а через військові дії на території Ізюмської територіальної громади, тобто з незалежних від підприємства обставини. Також, відповідач вказав, що заборгованість є повністю сплаченою.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 року залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 року залишити без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, яка відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено які нові докази він просить витребувати або дослідити, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні та розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Державним агентством водних ресурсів України (сектором у Харківській області) Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству видано дозвіл на спеціальне водокористування від 07.09.2021 № 78/ХР/49д-21 терміном дії по 07.09.2024.

На підставі зазначеного вище дозволу Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством здійснюється спеціальне водокористування (питні і санітарно-гігієнічні потреби; виробничі потреби; передача води населенню; передача води вторинним водокористувачам).

Головним управлінням ДПС у Харківській області направлено лист від 24.11.2023 № 24174/5/20-40-04-01-10 на адресу Державного агентства водних ресурсів України із інформацією про несплату рентної плати Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством та вжиття заходів відповідно до законодавства.

Відповідно до інформації, наданої Головним управлінням ДПС у Харківській області, станом на 20.11.2023 по Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству виникла заборгованість по рентній платі за спеціальне використання води на загальну суму 283 283, 43 грн.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся з зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем у добровільному порядку суми заборгованості по рентній платі за спеціальне використання води у розмірі 283283,43 грн не сплачено, то суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність анулювання дозволу на спеціальне водокористування від 07.09.2021 №78/ХР/49д-21, виданий Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству ().

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на звернення органу, що видав дозвіл на спеціальне водокористування до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання дозволу передбачено ст. 55 Водного кодексу України.

Відповідно до ст.16 Водного кодексу України та Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 393, органом, який має право звернення до суду є саме Державне агентство водних ресурсів України (Держводагентство), яке є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Таким чином, Державне агентство водних ресурсів України наділено правом звернення до суду з позовом про вжиття заходів реагування у вигляді анулювання дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно ст. 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Статтею 42 ВК України визначено, що водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Право на здійснення спеціального водокористування визначено ст. 49 ВК України.

Спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування ( ч.1 ст. 49 ВК України).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 44 ВК України, водокористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати збори за спеціальне водокористування та інші збори відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 30 ВК України, збори за спеціальне водокористування справляються з метою стимулювання раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів і включають рентну плату за спеціальне використання води та екологічний податок за скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти, які встановлюються Податковим кодексом України.

В свою чергу, статтею 55 Водного кодексу України визначено підстави для припинення права спеціального водокористування.

Так, відповідно до ч.3 ст. 55 ВК України орган, що видав дозвіл на спеціальне водокористування, звертається до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання дозволу з підстав, зокрема, систематичної, протягом двох і більше податкових (звітних) періодів, несплати збору за спеціальне водокористування в установлені законом строки.

Пунктом 255.1 статті 255 Податкового кодексу України визначено, що платниками рентної плати за спеціальне використання води є:

первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів;

суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі (п. 255.3 ст. 255 ПК України).

Згідно підпункту 255.11.1 пункту 255.11 ст. 255 ПК України, водокористувачі самостійно обчислюють рентну плату за спеціальне використання води та за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики і рибництва щокварталу наростаючим підсумком з початку року, а за спеціальне використання води для потреб водного транспорту - починаючи з першого півріччя поточного року, у якому було здійснено таке використання.

Порядок подання декларації, строки сплати, відповідальність платників рентної плати та контроль за її справлянням визначено статтями 257 і 258 цього Кодексу (п. 255.12 ст. 255 ПК України).

Відповідно до п. 257.1 ст. 257 ПК України, базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати (п. 257.2 ст. 257 ПК України).

Згідно п. 257.5 ст. 255 ПК України, сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.

Пунктом 258.1 статті 258 ПК України встановлена відповідальність платників рентної плати.

Так, визначено, що на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Підпунктом 258.2.5 пункту 258.2 ст. 258 ПК України передбачено, що у разі несплати рентної плати або сплати її не в повному обсязі протягом шести місяців контролюючі органи подають інформацію про платників рентної плати до органів, що видають дозволи на спеціальне водокористування, для вжиття до них заходів згідно із законом.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що припинення права спеціального водокористування здійснюється шляхом анулювання дозволу на спеціальне водокористування у разі несплати рентної плати за спеціальне використання води або сплати її не в повному обсязі в установлені законом строки.

При цьому, згідно п. 109.1. ст.109 Податкового кодексу України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Колегія суддів вважає, що захід реагування у вигляді анулювання дозволу на спеціальне водокористування може бути вжитий як наслідок саме винних дій водокористувача щодо недотримання встановленого обов`язку щодо сплати рентних платежів.

З матеріалів справи слідує, що Головним управлінням ДПС у Харківській області було направлено лист від 24.11.2023 № 24174/5/20-40-04-01-10 на адресу Державного агентства водних ресурсів України із інформацією про несплату рентної плати Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством та вжиття заходів відповідно до законодавства.

Відповідно до інформації, наданої Головним управлінням ДПС у Харківській області, станом на 20.11.2023 по Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству виникла заборгованість по рентній платі за спеціальне використання води на загальну суму 283 283, 43 грн.

Відповідач не заперечував наявність заборгованості, однак, вказував на те, що несплата збору на спеціальне водокористування обумовлена військовими діями на території Ізюмської територіальної громади, тобто об`єктивними, незалежними від комунального підприємства, обставинами.

Крім того, відповідачем було надано до суду апеляційної інстанції платіжні доручення № 24 від 25.03.2024 року на суму 33208,90 грн, № 23 від 25.03.2024 року на суму 5 381,77 грн, №22 від 25.03.2024 року на суму 168254,24 грн, №21 від 25.03.2024 року на суму 76455,09 грн, з яких вбачається, що станом на день перегляду справи у суді апеляційної інстанції відповідач не має спірної заборгованості з розрахунків по рентній платі за спеціальне викоритсання води у розмірі 283 283, 43 грн.

Обставина погашення заборгованості відповідачем не заперечується і позивачем у справі у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 7 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» держава гарантує захист прав споживачів у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення шляхом: забезпечення кожної людини питною водою нормативної якості в межах науково обґрунтованих нормативів питного водопостачання..., зобов`язання підприємств питного водопостачання здійснювати заходи щодо забезпечення нормативів питного водопостачання; задоволення потреб населення у питній воді шляхом пріоритетного розвитку систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, створення резервних систем питного водопостачання.

Враховуючи викладені норми, та беручи до уваги, що відповідачем не доведено, що заборгованість зі сплати рентної плати за спеціальне використання води у розмірі 283 283, 43 грн виникла з вини відповідача та враховуючи, що заборгованість погашена ним у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність пістав для анулювання дозволу від 07.09.2021 №78/ХР/49д-21, виданого Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству ().

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.

При цьому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача, наведеного у відзиві на апеляційну скаргу, про витребування з ГУ ДПС у Харківської області даних щодо нової заборгованості підприємства з рентної плати перед бюджетом, оскільки така заборгованість не була підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 по справі № 520/37453/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову Державного агентства водних ресурсів України до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, третя особа - Головне управління ДПС у Харківській області про анулювання дозволу на спеціальне водокористування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій