Справа № 607/1233/25
Суддя: Якімець Т. І.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2025 Справа №607/1233/25 Провадження №2-а/607/162/2025

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович під час вивчення позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сабатюк Наталія Петрівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

У С Т А Н О В И В:

16 січня 2025 року засобами поштового зв`язку № 552, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сабатюк Н.П. звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ТОМ ТЦК та СП), про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 61/1161 від 27 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), постановленої начальником ТОМ ТЦК та СП підполковником ОСОБА_2 (далі постанова № 61/1161).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сабатюк Н.П., до ТОМ ТЦК та СП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, з дня вручення копії вказаної ухвали, а саме: вказати інші підстави для поновлення строку звернення з цим адміністративним позовом із наданням доказів на підтвердження таких підстав.

Підставою для залишення позову без руху стало те, що позовна заява була подана до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з порушенням строків, визначених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Так, судом було встановлено, що постанова № 61/1161 була ухвалена начальником ТОМ ТЦК та СП ОСОБА_2 27 грудня 2024 року. Згідно з частиною другою статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Утім, відповідно до роздруківки відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» з штрих-кодовим ідентифікатором: «552», представник позивача звернулася з цим позовом лише 16 січня 2025 року, тобто, з пропуском десятиденного строку для звернення до суду.

Представник позивача долучила заяву про поновлення процесуального строку для оскарження постанови № 61/1161. У цій заяві ОСОБА_3 зазначила, що оскаржувану постанову позивачу надіслана відповідачем у відповідності до статті 285 КУпАП постанова № 61/1161, яка була отримана ОСОБА_1 10.01.2025 поза межами строку оскарження, що підтверджується копією поштового конверта та результатами відстеження поштового відправлення № 261.

Проте під час дослідження матеріалів справи судом було з`ясовано, що 17.12.2024 стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП (№ 60/1250). Під час складення протоколу ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, як особі, яку притягують до адміністративної відповідальності, у тому числі й право на оскарження постанови. Крім того, позивачу було повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 год. 30 хв. 27.12.2024 в приміщенні ТОМ ТЦК та СП, кабінет № 204, та надано копію протоколу, про що свідчать його особисті підписи у вказаному протоколі. Тож позивач був належним чином повідомлений про місце та час розгляду його справи про адміністративне правопорушення, а також його право оскаржити постанову у справі.

Таким чином, позивач не міг не знати, що 27 грудня 2024 року стосовно нього в ТОМ ТЦК та СП буде розглянуто справу про адміністративне правопорушення та прийнято відповідне рішення, а тому суд дійшов висновку, що позивач пропустив передбачений частиною другою статті 286 КАС України строк звернення до суду з позовом, а підстави для поновлення процесуального строку, вказані ним у заяві, не визнав поважними.

Відтак, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2025 року позов залишено без руху та запропоновано усунути недоліки позовної заяви.

На виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2025 року представник позивача надала суду заяву про усунення недоліків. У цій заяві адвокат Сабатюк Н.П. не зазначила інших підстав для поновлення строку звернення з цим адміністративним позовом із наданням доказів на їх підтвердження, які б свідчили про наявність обставин, що були об`єктивно непереборними й унеможливили своєчасне звернення до суду з позовом, зокрема у частині поважності причин неявки ОСОБА_1 до ТОМ ТЦК та СП в день розгляду щодо нього адміністративних матеріалів.

Долучені до вказаної заяви копія заяви ЄО за № 49116 від 18 грудня 2024 року, письмових пояснень ОСОБА_1 від 18 грудня 2024 року та заяви ОСОБА_1 начальнику Тернопільського районного Управління поліції ГУНП в Тернопільській області полковнику поліції С. Осадці від 18 грудня 2024 року, суд до уваги не бере та не вважає, що це є поважними причинами пропуску строку, адже, вказані документи датовані 18 грудня 2024 року, а оскаржувана постанова винесена 27 грудня 2024 року, тобто, через дев`ять днів після конфлікту між сторонами, про який вказує представник позивача.

Суд зазначає, що за частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Стосовно строків в адміністративному процесі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23, провадження №11-133заі23) вказала, що реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року (справа №360/4485/19) найвищий суд у системі судоустрою України констатував, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду; такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Окрім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача і на те, що Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року (справа №240/12017/19, провадження №К/9901/15971/20) дійшов таких висновків.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).

Також порівняльний аналіз словоформ «дізналася» і «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

За змістом частини першої статті 121 КАС України пропущений процесуальний строк, встановлений законом, суд може поновити за заявою учасника справи, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У цьому контексті під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 420/3001/19, від 25 лютого 2020 року у справі № 360/1870/19.

Також в постанові від 21 вересня 2023 року у справі № 340/341/23 Верховним Судом зазначено, що «реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача».

Тобто, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Проте, в справі, що її розглядає суд, позивач не навів будь-яких конкретних обґрунтувань неможливості звернення до суду із вказаним позовом у встановлені законом строки, які могли б свідчити про поважність пропуску такого строку. Не реалізація позивачем права на своєчасне звернення до суду в цьому випадку зумовлена його власною поведінкою; суд зазначає, що виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсяг процесуальних прав, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»/ Perez de Rada. Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, п. 45).

Таким чином, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки. Утім, ні позивачем, ні його представником на підтвердження зазначених обставин належних та відповідних доказів не надано.

Отже, жодних належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача звернутись із зазначеними позовними вимогами з 27 грудня 2024 року (дата постановлення постанови № 61/1161) по 16 січня 2024 року (дата звернення до суду) позивачем не зазначено, а судом не встановлено.

Відтак, суд доходить висновку, що позивачем не зазначено жодних інших підстав, оцінка яким не була надана судом раніше, щодо поновлення строку звернення до суду з цим позовом, а також не надано доказів на підтвердження таких підстав. Із наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з цим позовом у строк, встановлений частиною першою статті 122 КАС України.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з частиною шостою статті 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачем та представником позивача не виконано вимог ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2024 року про залишення позову без руху, не усунуто недоліків поданої позовної заяви, що дає підстави для повернення цієї заяви з доданими до неї документами позивачеві.

Керуючись статтями 122, 169, 241, 248, 256, 286, 294, 295 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сабатюк Наталія Петрівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 61/1161 від 27 грудня 2024 року, а також додані до неї матеріали повернути позивачу.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Згідно статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

4. Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Т. І. Якімець