Справа № 440/1983/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 р. Справа № 440/1983/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко) від 26.09.2024 року по справі № 440/1983/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду в Полтавській області № 08 від 01.11.2023 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , прийняте за наслідками повторного розгляду заяви від 16.06.2021 про призначення/перерахунок пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком починаючи з 16.06.2021, з урахуванням його заробітної плати:

за період з липня 1988 по серпень 1989, визначеної в довідці Професійно-технічного училища № 6 від 05.04.2021 № 189 в гривнях;

за період з січня 1992 по червень 1993, визначеної в архівній довідці міністерства економічного розвитку російської федерації від 03.06.2020 № А3-136 в доларах США.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 в задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права рішення просив скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того просив стягнути на його користь судові витрати та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області у десятиденний строк з дня набрання чинності ухвали суду про встановлення судового контрою надати до суду звіт щодо виконання рішення суду, ухваленого у даній справі на користь ОСОБА_1 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що предметом дослідження у цій справі є можливість врахування під час обчислення пенсії заробітної плати за час роботи позивача протягом періоду з січня 1992 по червень 1993, що визначена в архівній довідці № А3-136 від 03.06.2020 в доларах США; можливість пенсійного органу самостійно змінювати 60-місячний період страхового стажу для обчислення пенсії позивача. Відповідач обґрунтовує своє рішення не визначеністю на законодавчому рівні методики переведення іноземної валюти, в даному випадку доларів США, у гривні, про що він зазначає в листі № 1600-0206-8/89438 від 05.12.2023. Проте, позивач вважає, що це не узгоджується з попередніми рішеннями пенсійного органу від 24.03.2024 № 358, від 07.04.2021 № 81 та з висновками Другого апеляційного адміністративного суду, викладеними в постанові від 2 1.01.2021 у справі №440/4232/20. Щодо посилання суду на п. 129 Положення № 590, позивач вказує, що неврахування заробітку в іноземній валюті стосувалось лише заробітку, який фактично виплачувався, а не тільки визначався або нараховувався працівнику в іноземній валюті. Таким чином, під час обчислення розміру пенсії врахуванню підлягав заробіток, отриманий позивачем протягом періоду його роботи в закордонному відрядженні з СРСР в Республіку Ангола з січня 1992 по червень 1993, що визначений у довідці № А3-136 від 03.06.2020 в доларах США, переведений в радянські рублі, у співвідношенні 1:1, а потім з радянських рублів у гривні у співвідношенні 100000:1, або за відповідних умов, заробіток в розмірі 200 відсотків максимального окладу, або в розмірі 100 % заробітної плати, яку позивач отримував до спрямування закордон, що визначена в довідці ПТУ № 6 від 05.04.2021 № 189 в радянських рублях та в гривнях.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій проти її задоволення заперечував та просив відмовити. Вказує, що законодавством України не передбачено обчислення розміру пенсії особам, які працювали за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цих установ, із заробітку із врахуванням частини заробітної плати отриманої в іноземній валюті. Вказує, що зі змісту архівної довідки № А3-136 вбачається, що вона видана 03.06.2020 міністерством економічного розвитку російської федерації та містить відомості про заробітну плату апелянта отриману під час закордонного відрядження в Народній Республіці Ангола з січня 1992 по червень 1993. Проте, як на час роботи позивача, так і на час звернення за перерахунком пенсії між Україною та Республікою Ангола відсутні угоди у сфері соціального (пенсійного) забезпечення. А угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, яка діяла лише до 19.06.2023, було передбачено можливість врахування національної грошової одиниці держави учасника виходячи із офіційного курсу на момент призначення/перерахунку пенсії. Зазначає, що позивач не позбавлений права надати довідку про заробітну плату за час роботи в закордонному відрядженні з СРСР в Республіку Ангола протягом періоду з січня 1992 по червень 1993 виключно в радянській валюті.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 у справі № 440/9585/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 164 від 18.06.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 16.06.2021. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду у справі № 440/9585/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуло заяву позивача про перерахунок пенсії з 16.06.2021 та прийняло рішення № 08 від 01.11.2023 про перерахунок пенсійної виплати (зміни періоду 60 місяців).

Обрахунок пенсійної виплати проведено з урахуванням:

- довідки № 189 від 05.04.2021 виданою ПТУ № 6 Департаменту освіти і науки Дніпровської облдержадміністрації, містить відомості про заробітну плату позивача отриману за період з березня 1987 по серпень 1989 (суми заробітку вказані в гривнях);

- архівної довідки № 2569-с від 01.06.2020, виданою федеральною казенною установою «російський державний архів економіки» містить відомості про заробітну плату позивача отриману під час закордонного відрядження в Народній Республіці Ангола за період з 14.09.1989 по серпень 1991 (суми заробітку вказані в інвалютних карбованцях);

- архівною довідкою № АЗ-36 від 03.06.2020, виданою міністерством економічного розвитку російської федерації містить відомості про заробітну плату позивача отриману під час закордонного відрядження в Народній Республіці Ангола з січня 1992 по червень 1993 (сума заробітку вказана в доларах США).

При обчисленні заробітної плати на підставі вказаних довідок за період з 01.04.1987 по 31.03.1992. враховано: суму заробітку в інвалютних рублях, що містить довідка №2569-с від 01.06.2020 враховано у співвідношенні 1:1 інвалютного рубля до рубля СРСР; суми заробітку в іноземній валюті (доларах США), що містить довідка № АЗ-136 від 03.06.2020 за період з 01.01.1992 по 31.03.1992 враховано в нульовому значенні.

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з заявою про невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі № 440/9585/21 з проханням визнати неприйнятим звіт (повідомлення) ГУ ПФУ в Полтавській області (рішення відповідача №08 від 01.11.2023 про перерахунок пенсії згідно із заявою ОСОБА_1 від 16.06.2021) про виконання суб`єктом владних повноважень рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 та окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07.12.2023 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024 у справі №440/9585/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 залишено без задоволення, а ухвалу без змін. При цьому Постановою встановлено, що пенсійний орган, прийнявши рішення № 08 від 01.11.2023 про перерахунок пенсійної виплати, виконав наведені у резолютивній частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 зобов`язання, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області усунути порушення прав позивача, допущені під час виконання вказаного рішення суду. Колегія суддів констатувала, що звертаючись із заявою в цій справі про невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області окремої ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 у справі № 440/9585/21, позивач фактично не погоджується зі складовими пенсійної виплати за рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області № 08 від 01.11.2023. Проте колегія суддів зазначила, що законність проведеного перерахунку пенсії позивача перевіряється судом у порядку позовного провадження і встановлюється рішенням суду.

Внаслідок чого, позивач, не погоджуючись з тим, що під час перерахунку не була врахована заробітна плата позивача за період з січня 1992 по червень 1993 визначена в архівній довідці № АЗ-136 від 03.06.2020 в доларах США, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством України не передбачено обчислення розміру пенсії особам, які працювали за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цих установ, із заробітку із врахуванням частини заробітної плати отриманої в іноземній валюті.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058).

Як визначено в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що право на врахування довідки Професійно-технічного училища № 6 від 05.04.2021 № 189 в гривнях, та архівної довідки № 2569-с від 01.06.32020 року в інвалютних карбованцях не є спірним в межах даної справи.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 у справі № 440/9585/21 встановлено право позивача на зарахування до його пенсії заробітної плати за роботу за кордоном у відрядженні із заробітку, отриманого в іноземній валюті, або із заробітку, виплаченого в інвалютних карбованцях. Листом Зовнішторгбанку СРСР від 12.12.2017 р. № 34314/ВА02ДО підтверджується, що балансова оцінка так званого інвалютного рубля до рубля складає 1:1.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 у справі № 440/4594/21, встановлено право ОСОБА_1 на врахування заробітних плат зазначених в архівній довідці федеральної казенної установи "російський державний архів економіки" від 01.06.2020 № 2569-с та архівній довідці Міністерства економічного розвитку російської федерації від 03.06.2020 № А3-136 при здійсненні перерахунку пенсії.

Здійснюючи ОСОБА_1 перерахунок пенсії на виконання рішення суду, відповідач врахував: суму заробітку в інвалютних рублях, що містить довідка № 2569-с від 01.06.2020 враховано у співвідношенні 1:1 інвалютного рубля до рубля СРСР; суми заробітку в іноземній валюті (доларах США), що містить довідка № АЗ-136 від 03.06.2020 за період з 01.01.1992 по 31.03.1992 враховано в нульовому значенні.

Отже, спірним, в межах розгляду даної справи є саме механізм (порядок) обрахунку заробітної плати отриманої позивачем в іноземній валюті (доларах США) для розрахунку пенсії у гривні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Статтею 1 Угоди встановлено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Згідно зі статтею 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набуття чинності вказаної угоди.

Відповідно до статті 11, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Статтею 13 Угоди визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. 2. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, за умовами цієї Угоди Україна визнає трудовий стаж, набутий на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, а також на території колишнього СРСР до набуття чинності вказаної Угоди, та приймає необхідні для пенсійного забезпечення документи без легалізації.

Припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 29.11.2022 р № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» не позбавляє громадян України права на врахування періодів трудової діяльності, що мала місце в період її дії, до страхового стажу для призначення пенсії.

На час роботи позивача у рф (та перебування його в офіційному відрядженні до іншої країни), Україна та рф були учасниками цієї Угоди, відтак її норми застосовуються до спірних правовідносин і не втрачають своєї сили для позивача.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», було передбачено включення у заробіток для обчислення пенсії всіх видів оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески.

Згідно із ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 року, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством для визначення розміру пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 27 цього закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим законом - на умовах передбачених абз.1 цієї частини. У разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 01.01.1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою працівників, зайнятих у галузях економіки України, відповідного року (кварталу).

Пунктом 2 частини 1 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Так, визначальним критерієм для включення відповідного заробітку до суми доходу, з якого обчислюється пенсія, є нарахування внесків на державне соціальне страхування.

Згідно із ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 72 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64-67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.

Згідно роз`яснення Зовнішекономбанку від 26.12.2001 № 6962/620303, відповідно до раніше діючих нормативних документів поточні рахунки радянських працівників, які працювали за кордоном у Зовнішекономбанку до 1993 року велися у інвалютних карбованцях, з умовним визначенням валюти внеску. Зачислення на рахунок здійснювалось на підставі платіжних доручень організацій, які направляли співробітників на роботу за кордон, суми вказувались також у інвалютних карбованцях. Інвалютні карбованці використовувались тільки у безготівкових рахунках до 1993 року, інвалютні карбованці обмінювалися на радянські карбованці у відношенні 1:1.

У статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначено, що іноземна валюта - це валюта готівкою, грошові знаки (банкноти, білети державної скарбниці, монети), що знаходяться в обігу і є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені або ті, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, які знаходяться в обігу, платіжні документи у грошових одиницях іноземних держав та міжнародних розрахункових одиницях, кошти у грошових одиницях іноземних держав, міжнародних розрахункових одиницях та у діючій на території України валюті з вільною конверсією, які знаходяться на рахунках та вкладах у банківсько-кредитних установах на території України та за її межами.

Тобто, інвалютні карбованці не є іноземною валютою, а є умовною грошовою одиницею, яку використовували для безготівкового нарахування коштів радянським спеціалістам, які працювали за кордоном. Курс цієї умовної одиниці до карбованця СРСР становив 1:1 (один до одного).

При цьому необхідно зазначити, що механізм оплати праці спеціалістів (на час роботи позивача) регулювався Правилами про умови праці радянських робітників за кордоном, затвердженими Державним комітетом Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 25.12.1974 за № 365, пункт 42 яких зазначав, що на соціальне страхування працівників установ СРСР за кордоном, які направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу на місці на штатні посади з числа членів їх сімей, відповідні міністерства та відомства сплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у відсотках, встановлених урядом СРСР від сум заробітної плати, виплачуваної названим працівникам в радянській та іноземній валютах.

Відповідачем, не надано будь-яких доказів того, що з сум, отримуваних позивачем в іноземній валюті, ним не сплачувалися внески на державне соціальне страхування.

Водночас, неможливість переведення іноземної валюти (долара США) зазначеної в довідці № АЗ-136 від 03.06.2020 за період з 01.01.1992 по 31.03.1992 не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у врахуванні її при здійсненні перерахунку пенсії.

Як вже зазначалось колегією суддів, інвалютні карбованці не є іноземною валютою, а є умовною грошовою одиницею, яку використовували для безготівкового нарахування коштів радянським спеціалістам, які працювали за кордоном.

Тому, висновок позивача про те, що іноземна валюта (долар США) повинна переводитись в співвідношенні 1:1 не відповідає фактичним обставинам справи, адже таке співвідношення було застосовано лише відносно інвалютних карбованців.

Водночас, отримання уточнюючої довідки з установи, що видала довідку в якій зазначена заробітна плата позивача в іноземній валюті, наразі неможливе з огляду на загальновідомий факт російської агресії проти України.

Однак, неможливість отримання уточнюючих відомостей не може та не повинно погіршувати становище позивача, який на протязі своєї трудової діяльності обґрунтовано очікував отримати в майбутньому соціальні гарантії.

У справах «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та «Серков проти України» (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

У пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31). Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стретч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 року).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, отримуючи пенсію відповідно Закону № 1058, мав законні сподівання на своєчасне отримання належно перерахованої пенсії у визначеному законодавством порядку в повному обсязі.

Враховуючи відсутність між державою Україна та російською федерацією дипломатичних зв`язків через російську агресію, та відсутність об`єктивної можливості позивачу отримати уточнюючі дані по заробітній платі у радянських карбованцях (валюти, що діяла в СРСР під час роботи позивача у відрядженні з СРСР в Народній Республіці Ангола), колегія суддів вважає за можливе здійснити обрахунок заробітної плати позивача у співвідношенні долар США до українського карбованця станом на час виплати заробітної плати.

На офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, розмішений файл за посиланням - "https://www.nerc.gov.ua/storage/app/sites/1/Docs/Sfery_Voda/Exchange_r.xls", що містить відомості про офіцний курс українського карбованця щодо іноземних валют, встановлений Національним Банком України.

Відповідно до офіційного курсу валют станом на 1992 рік 1 долар США становив - 208 українських карбованців; станом на 1993 рік 1 долар США становив 4539 українських карбованців.

В подальшому, для переведення українського карбованця в гривню, застосуванню підлягає Указ Президента України від 25.08.1996 № 762/96 "Про грошову реформу в Україні" згідно якого українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що здійснюючи перерахунок пенсії 01.11.2023 позивачу, без врахування відомостей про заробітку плату ОСОБА_2 в архівній довідці міністерства економічного розвитку російської федерації від 03.06.2020 № А3-136, позивач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено законність здійсненого перерахунку пенсії.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слід зазначити, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 16 вересня 2020 у справі № 826/9960 зазначила, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

В постанові від 3 квітня 2019 у справі № 820/4261/18 Верховний Суд встановив необхідність існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. У зв`язку з цим, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору мають дослідити характер правовідносин, що виникли між сторонами та звертати увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення. Порушенням норм процесуального права є незастосування спеціальних правових норм, передбачених у статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, суд не вбачає підстав для встановлення пенсійному органу обов`язку надати звіт про виконання рішення суду у справі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але ухвалив судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Стосовно вимоги позивача стягнути на його користь судові витрати, колегія суддів зазначає, що позивачем не сплачувався судовий збір за подачу позовної заяви чи апеляційної скарги, з огляду на звільнення його від сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Про стягнення інших судових витрат позивачем не заявлялось.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 по справі № 440/1983/24 - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 , без врахування заробітної плати за період з січня 1992 по червень 1993, визначеної в архівній довідці Міністерства економічного розвитку Російської Федерації від 03.06.2020 № А3-136.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок і виплату пенсії за віком з урахуванням заробітної плати, отриманої ним в період роботи у закордонному відрядженні з СРСР в Республіку Ангола з січня 1992 по червень 1993 згідно з відомостями, зазначеними в архівній довідці Міністерства економічного розвитку Російської Федерації від 03.06.2020 № А3-136 за механізмом визначеним в мотивувальній частині цього рішення (шляхом розрахунку долара США до українського карбованця, а українського карбованця до гривні), починаючи з дня призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко