Справа № 520/10928/22
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

13 лютого 2025 р. справа № 520/10928/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Григоров Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення суду у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.11.2022р., прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.10.2022р. на призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб";

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії по інвалідності, призначеної ОСОБА_1 в 2019 році, на пенсію в разі втрати годувальника згідно норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з дня звернення - 29.10.2022р. та ухвалити відповідне рішення з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили.

02.12.2024р. до суду надійшла заява позивачки в порядку ст.382 КАС України, в якій вона просила суд:

- встановити засоби судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. у справі № 520/10928/22;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом 10 днів подати звіт про повне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. у справі № 520/10928/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заяви позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення, грубо, навмисно та свідомо порушує права ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12.12.2024р. прийнято до розгляду заяву позивачки, подану в порядку статті 382 КАС України у справі та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати до суду докази виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. по справі №520/10928/22.

Ухвалою суду від 20.01.2025р. заяву позивачки, подану в порядку статті 382 КАС України задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом 30-ти днів з дня набрання чинності цією ухвалою подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. по справі №520/10928/22.

30.01.2025р. до суду надійшов звіт Головного правління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому відповідач зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. по справі №520/10928/22 головним управлінням повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-ХІІ з урахуванням висновків суду.

ОСОБА_1 не надала документи про перебування на утриманні або рішення суду про перебування на утриманні та за результатом розгляду заяви головним управлінням прийнято рішення від 20.03.2023р. відповідно до якого підстави для призначення пенсії в разу втрати годувальника ОСОБА_1 відсутні.

03.02.2025р. позивачкою до суду надано заперечення на затвердження звіту ГУ ПФУ в Харківській області, згідно змісту якого остання просила:

- відмовити у прийнятті звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. по справі №520/10928/22;

- накласти на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі 60 тисяч гривень;

- стягнути 30 (тридцять тисяч) гривень на користь ОСОБА_1 ;

- додатково встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 3821

Відповідач надав до суду заяву, згідно якої просив не накладати на керівника суб`єкта владних повноважень штраф.

Надаючи правову оцінку наданому звіту та запереченням проти нього, суд зазначає наступне.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, суд зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 №4094-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі - Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.

Згідно із пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Розгляд звіту про виконання судового рішення здійснено судом з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Законом №4094-ІХ, в порядку письмового провадження.

Як зазначалося вище, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. в цій справі зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії по інвалідності, призначеної ОСОБА_1 в 2019 році, на пенсію в разі втрати годувальника згідно норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з дня звернення - 29.10.2022р. та ухвалити відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Разом з тим, згідно наданого відповідачем до суду звіту вбачається, що на виконання вищевказаного рішення суду відповідачем було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

За результатом повторного розгляду вказаної заяви було прийнято рішення від 20.03.2023р., яким повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Підстави такої відмови є цілком аналогічними з підставами, зазначеними в рішенні ГУ ПФУ в Харківській області від 11.11.2022р., яке було скасоване рішенням суду в цій справі, мотивованого тим, що відповідачем не було взято до уваги те, що позивачка є особою з інвалідністю, нового шлюбу після смерті ОСОБА_2 не брала, а також обставини щодо наявності у неї доходу, відмінного від пенсії, яку вона отримує.

Таким чином, новий публічно-правовий спір між сторонами не виник, а пенсійний орган посилався лише на ту обставину, що факт перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 не підтверджений належним чином.

Суд змушений констатувати, що відповідачем не було виконано рішення суду у повному обсязі, а саме: здійснено повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про перехід з одного виду пенсії на інший без урахування висновків суду, наведених у вказаному рішенні, що суперечить рішенню суду.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Беручи до уваги відсутність доказів належного виконання відповідачем рішення суду, суд дійшов висновку про відмову в прийнятті звіту суб`єкта владних повноважень та встановлення нового строку для подання звіту.

Щодо накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, суд ураховує надану відповідачем заяву, а також ту обставину, що керівником вчинялися дії з організації розгляду заяви позивачки про перехід з одного виду пенсії на інший у межах його повноважень.

Таким чином, на теперішній час не вбачається підстав накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу за не виконання рішення суду з огляду на вказані вище обставини.

Відповідно до частини 3 статті 382-1 КАС України, встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення суду та про необхідність встановлення нового строку для надання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. по справі №520/10928/22 - два місяці з дня отримання цієї ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 248, 293, 294, 382, 382-1, 382-2, 382-3 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у затвердженні звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. по справі №520/10928/22.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області новий строк подання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. по справі №520/10928/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. по справі №520/10928/22 протягом двох місяців з дня отримання цієї ухвали суду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів до Другого апеляційного адміністративного суду. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.В. Григоров