Справа № 332/6580/24
Суддя: Яцун О. С.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6580/24
Провадження № 2-а/332/9/25
Рішення

Іменем України

12 лютого 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

при секретарі судового засідання: Чуб С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Зелена Руслана Вячеславівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

Встановив:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Зеленої Р.В., звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що 04.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 розглянуто матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та винесено постанову № 854 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Згідно постанови № 854 від 04.11.2024, 19.09.2024 ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про дату, час та місце прибуття був повідомлений особисто в усній формі, оскільки від отримання повістки № 1994 від 18.09.2024 відмовився, про що був складений відповідний акт відмови від отримання повістки від 18.09.2024. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Постановлено накласти на ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000,00 грн. Позивач не погоджується зі складеною відносно нього постановою та просить її скасувати, посилаючись на те, що: у постанові про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на конкретну норму законодавства, тобто, відповідний абзац відповідної ч. 3 ст. 22 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу», що в свою чергу унеможливлює конкретизацію порушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності; ст. 22 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу» не містить такого виду виклику громадян, як усний; до протоколу № 854 від 30.10.2024, складення якого передувало винесенню постанови, не додано жодних доказів вчинення позивачем правопорушення; накладення на позивача штрафу у розмірі 17 000,00 грн без визначення кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян суперечить нормам чинного КУпАП.

Ухвалою суду від 25.11.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

Від представника відповідача 23.12.2024 надійшов відзив на позовну заяву, який ухвалою суду від 20.01.2025 залишений без розгляду на підставі ч. 2 ст. 167 КАС України.

Від представника позивача адвоката Зеленої Р.В, надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягають.

Від представника відповідача Сухової Н.В., в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30.10.2024 відносно позивача ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення № 854, яким визначено, що 19.09.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про причини неявки не повідомив. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 24-25).

Постановою по справі про адміністративне правопорушення № 854 від 04.11.2024, позивача ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн (а.с. 22-23).

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено відповідними Указами Президента України, та що діє станом на сьогоднішній день.

Приписами ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частин 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно ч. 3 цієї статті, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

З матеріалів справи встановлено, що про дату, час та місце прибуття до ТЦК та СП позивач був повідомлений в усній формі, про що безпосередньо зазначено у постанові № 854 від 04.11.2024, однак, аналізуючи ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» можна зробити висновок про те, що усної форми виклику громадян (військовозобов`язаних) до ТЦК та СП не існує, а повістка має бути отримана особисто та відповідати формі й змісту, передбаченому Законом.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), в особливий період.

Абзацом 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, зі змісту наведених вище норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що на громадянина України, який перебуває у запасі для комплектування Збройних Сил України (військовозобов`язаного), покладений обов`язок прибувати за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Разом з цим, ч. 3 ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Аналогічні правові норми містять частини 8-9 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункти 23-24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024.

З огляду на все вищевикладене, судом встановлено, що як протокол про адміністративне правопорушення № 854 від 30.10.2024, так і постанова по справі про адміністративне правопорушення № 854 від 04.11.2024, містить посилання на порушення ОСОБА_1 , зокрема, вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», проте без визначення конкретного абзацу цієї частини, що ставиться в провину позивачеві, внаслідок чого неможливо встановити за яке саме порушення позивач притягається до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 передбачено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

В оскаржуваній постанові зазначено, що працівниками ТЦК та СП складено стосовно позивача акт відмови від повістки № 1994 від 18.09.2024. Тобто, виходячи з аналізу оскаржуваної постанови, позивач притягається до відповідальності за неявку 19.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі усного виклику, проте в той же час складено акт відмови від повістки.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем суду не надано, до протоколу не додано доказів, на підставі яких відповідач прийшов до висновку про притягнення позивача до відповідальності.

Таким чином, оскільки доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не надано, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що в свою чергу свідчить про неправомірність складеної відносно останнього постанови про накладення адміністративного стягнення та, відповідно, необхідність її скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, у зв`язку із встановленням судом відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зазначене є підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 605,60 грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 77, 241-246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 7, 9, 251, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), від імені якого діє адвокат Зелена Руслана Вячеславівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову № 854 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 04.11.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , відповідно до якої на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) накладено штраф в розмірі 17 000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень).

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.С. Яцун