Справа № 240/13796/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/13796/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ №116 від 26.04.2024 Військової частини НОМЕР_1 в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину;

- визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапортів ОСОБА_1 від 27.04.2024 та 26.06.2024 на ненаправлення на проходження ВЛК;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 27.04.2024 та 26.06.2024 та надати направлення на проходження ВЛК у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

В обґрунтування позову вказує, що 28 лютого 2024 року, в зв`язку з проходженням ВЛК та визнанням його обмежено придатним, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслано лист-відношення №7/517/403 від 28.02.2024 до командира В/ч НОМЕР_2 для переведення позивача для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, не зважаючи на висновки ВЛК та листа №7/517/403 від 28.02.2024, ОСОБА_1 було 15.04.2024 переведено до військової частини В/ч НОМЕР_1 десантно-штурмових військ та направлено для проходження навчання на полігон. Вказує, що рапорт про направлення на ВЛК та стаціонарне лікування прийнято не було. Позивач у позові також зауважує, що під час проходження навчань на полігоні у нього закінчились медичні препарати, які він приймав на постійній основі, стан здоров`я погіршився, про що

позивачем було доведено командування. Проте, придбати ліки, отримати консультацію психіатра позивачем не було надано можливості, натомість я отримав додатковий психічний тиск. Вказує, що внаслідок неправомірних дій ротного та ще двох військовослужбовців позивач був доведений до спроби суїциду. Враховуючи відмову командира роти в направленні до психіатра та придбанні ліків, позивачем 26.06.2024, після спроби суїциду, було залишено військову частину самостійно. Проте, з метою спростування умисних дій направлених на залишення військової частини позивачем 27.04.2024 було написано рапорт та направлено рекомендованим листом на командування частин. Також в рапорті ставилося питання направлення на ВЛК в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Після звернення до військової частини для отримання відповідей на рапорт про направлення на ВЛК, а також щодо повідомлення про причини залишення військової частини жодної відповіді не отримав. Зауважує, що службове розслідування призначене лише 08.05.2024. Вказує, що з наказом про проведення службового розслідування або про результати розслідування, позивача не ознайомлено. Вважає оскаржувані рішення та бездіяльність відповідача протиправними, а свої права та інтереси - порушеними.

Суддя своєю ухвалою від 26.07.2024 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 26.07.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони належним чином завірені копії: - наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині ) від 15.04.2024 №106; - рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 26 квітня 2024 року вх. №13717; - наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2024 №2567; - наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу ) від 06.05.2024 №74-РС;- наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині ) від 06.05.2024 №127; - матеріалів службового розслідування щодо ОСОБА_1 (акт службового розслідування №8300 від 08.05.2024) - наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної роботи) від 16.05.2024 №855; - рапортів ОСОБА_1 від 27.04.2024 та 26.06.2024 та інформації щодо їх розгляду/не розгляду.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 02.08.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає наступне. Щодо наказу командира військової частини НОМЕР_1 №116 від 26.04.2024 вказує, що відповідно до рапорту командира 1 роти зведеного батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 вх. 13717 від 26 квітня 2024 року доповідає про факт відсутності позивача на ранковому шикуванні. Пошукові заходи результатів не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець відповідає, але відмовляється повертатися до підрозділу. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2567 від 26.04.2024 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_1 .. Відповідно до акту службового розслідування вх. 8300 від 08.05.2024 встановлено безпідставну відсутність військовослужбовця на військовій службі з 26 квітня 2024 року. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №855 від 16.05.2024 про результати службового розслідування зафіксовано самовільне залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_1 з 26 квітня 2024 року. Відповідач також хоче звернути увагу суду на те, що позивач у позовній заяві чітко зазначив, що покидає розташування військової частини без відповідного дозволу командира, а також відсутність у позивача відповідного направлення на лікування від військової частини тільки підтверджує факт протиправності та безпідставності дій позивача, а також фактично по сьогоднішній день протиправно перебуває за межами розташування військової частини. Щодо не розгляду рапортів позивача від 27.04.2024 та 26.06.2024 та направлення його на Військово - лікарську комісію, відповідач у відзиві вказує, що у позовній заяві позивач зазначає, що 27.04.2024 та 26.06.2024 звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням направити останнього для проходження Військово лікарської комісії, зазначає, що відповіді на рапорти не надходили, направлення не надано. Відповідач зазначає, що відповіді на вищезазначені рапорти були надані у встановленому порядку за вх. 812/8430 від 22.05.2024 та вх.812/11524 від 08.07.2024. Представник відповідача зауважує, що статтею 14 Статуту ВС чітко визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Статтею 255 Статуту ВС визначено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби. Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування. Відповідно до статті 260 Статуту ВС на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора). З огляду на вищевикладене та враховуючи безпідставну відсутність на військовій службі військовослужбовця ОСОБА_1 направлення його на Військово лікарську комісію є неможливим, оскільки останній повинен пройти медичний огляд лікаря медичної служби та у супроводі фельдшера вибути на проходження Військово лікарської комісії. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

До відзиву додано докази, які суд витребував ухвалою від 26.07.2024.

Відповідь на відзив надійшла до суду 30.09.2024. Заперечуючи викладені у відзиві обставини, позивач зазначає, що під час проведення службового розслідування у позивача не було відібрано пояснень, з результатом розслідування не було ознайомлено. Окрім того, згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ. Відтак, командир військової частини зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. Враховуючи вищевказані обставини, позивачем на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорти від 27.04.2024 та 26.06.2024 щодо видачі у встановленому порядку направлення на військово-лікарську комісію в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Проте, станом на 22.07.2024 рапорти не розглянуті, відповіді не отримано, направлення на проходження ВЛК не видано. Зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Військової частини НОМЕР_1 про видання розпорядження по особовому складу про направлення на ВЛК чи відмову у задоволенні вказаного рапорту, свідчить у свою чергу про те, що уповноважений орган не прийняв жодного акта організаційно - розпорядчого характеру з числа тих, які він повинен був постановити згідно відповідних законодавчих приписів, що у свою чергу слугує підставою для висновку щодо наявної протиправної бездіяльності з боку Військової частини НОМЕР_1 , при розгляді відповідного рапорту ОСОБА_1 .. Численні медичні виписки та епікризи, неодноразові звернення моєї матері ОСОБА_4 з заявами на начальника частини та мої рапорти свідчать про погіршення мого психічного стану здоров`я, необхідність приймати ліки, та про існуючу небезпеку для перебування мого у складі бойової частини. Дане свідчать про необхідність направлення мене, ОСОБА_1 на ВЛК для визначення придатності проходження служби та місця проходження. Ігнорування командування в/ч НОМЕР_1 даних фактів і є протиправною бездіяльністю. На підставі вищевикладеного, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заперечення відповідача надійшли до суду 07.10.2024. У своїх запереченнях представник відповідача вказує, що ознайомити чи відібрати пояснення у позивача не було можливості оскільки останній самовільно залишив військову частину. Також варто зазначити, що термін «скасування службового розслідування» яким оперує позивач взагалі не передбачений вимогами наказу №608 МОУ, що тільки підтверджує бажання позивача приховати протиправний факт перебування поза розташуванням військової частини НОМЕР_1 . Командування військової частини НОМЕР_1 стверджує, що після повернення до розташування військової частини НОМЕР_1 позивача будуть прийняті заходи щодо направлення на лікування за необхідності.

У період із 17.10.2024 по 30.10.2024 та із 06.12.2024 по 25.12.2024 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 12.08.2023, при виконанні службових обов`язків військової служби, отримав вибухову травму, тінітус. Вказана обставина підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 30.09.2023 №1336 (а.с. 17).

У період із 17.08.2023 по 26.08.2023, із 28.08.2023 по 15.09.2023, із 15.09.2023 по 05.10.2023, із 29.11.2023 по 20.12.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 18-21).

Відповідно до інформації, що міститься у довідці військово - лікарської комісії від 20.02.2024 №1314, ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби (а.с. 27). У довідці вказано: "Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у Десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах (за винятком підрозділів забезпечення). Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до військової служби у частинах (підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах".

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 із листом від 28.02.2024 №7/517/403 у якому зазначено, що у командуванні ІНФОРМАЦІЯ_1 позитивно розглянута кандидатура ОСОБА_1 щодо подальшого проходження ним військової служби у районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_3 та наказу №106 від 15.04.2024 (а.с. 156), ОСОБА_1 із 15 квітня 2024 року проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 15).

Із доданих до суду доказів вбачається, що позивач проходив військову службу як курсант 1 роти зведеного батальйону "Фугас 1" військової частини НОМЕР_1 , звання - солдат.

Командир 1 роти зведеного батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " військової частини НОМЕР_1 , подав рапорт від 26.04.2024 на ім`я командира зведеного батальйону "Фугас 1" військової частини НОМЕР_1 яким доповідає, що о 07:00 26 квітня 2024 року було виявлено відсутність військовослужбовця ОСОБА_1 .. У рапорті вказано, що ОСОБА_1 на дзвінки відповідає, але повертатись до підрозділу військової частини НОМЕР_1 відмовився. Командир 1 роти зведеного батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " військової частини НОМЕР_1 у рапорті пропонує призначити службове розслідування ( а.с. 159).

Рапорт зареєстровано за вх. №13717 від 26.04.2024.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.04.2024 №2567, на підставі рапорту командира 1 роти зведеного батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " військової частини НОМЕР_1 , призначено службове розслідування стосовно курсанта 1 роти зведеного батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 (а.с. 116-117).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2024 №116 (п. 61) : "Солдата ОСОБА_1 , курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону, вважати таким, що 26 квітня 2024 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Призупинити виплату грошового забезпечення з 26 квітня 2024 року. Зняти з котлового забезпечення сніданку 26 квітня 2024 року. Підстава: рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 26 квітня 2024 року вх. №13717" (а.с. 125)

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 27.04.2024 (а.с. 160-161) у якому повідомив причини самовільного залишення 25.04.2024 військової частини НОМЕР_1 та зазначив про те, що знаходиться на лікуванні. Вказує, що після покращення стану здоров`я зобов`язується з`явитись до місця проходження служби. Також просить направити його на проходження ВЛК у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Додатком вказано виписку від психіатра.

Рапорт від 27.04.2024 направлено відповідачу поштовим зв"язком.

Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує та до відзиву додає копію листа від 22.05.2024 №812/8430 у відповідь на рапорт від 27.04.2024 у якому вказано, що рапорт від 27.04.2024 надійшов до Військової частини 10.05.2024 (а.с. 168).

Суд зауважує, що відповідачем не надано доказів, що лист - відповідь від 22.05.2024 №812/8430 було направлено ОСОБА_1 ..

Акт службового розслідування датовано 08.05.2024 та зареєстровано за №8300 (а.с. 145-152).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.05.2024 №855 "Про результати службового розслідування", до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді "суворої догани" (а.с. 153-155).

Наказом начальника НОМЕР_4 навчального центру десантро-штурмових військ ЗСУ (по особовому складу) від 06.05.2024 №74-РС, ОСОБА_1 із 06 травня 2024 року зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_4 навчального центру десантро-штурмових військ ЗСУ (а.с. 158).

У період із 28.05.2024 по 26.06.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із карти стаціонарного хворого (а.с. 172).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 26.06.2024 у якому повідомив, що після виписки з медичної установи поїхав до військової частини НОМЕР_1 , де отримав від начальника медичної служби направлення до психіатра в/ч НОМЕР_5 військового госпіталю, а також в стройову частину для написання рапорту "що я повернувся з лікування до в/ч НОМЕР_1 . В госпіталі психіатр дав мені направлення на проходження ВЛК позачергово", з погіршенням стану здоров`я. В стройовій частині в прийнятті рапорту було відмовлено, доводжу до вашого відома в зв`язку з вищевикладеним прошу розглянути рапорт, та повідомити мене про розгляд рапорту, та оформити документи на ВЛК". (а.с. 169-170).

Рапорт направлено поштовим зв"язком на адресу Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідачем до відзиву додано копію листа - відповіді від 08.07.2024 №812/11524 на рапорт ОСОБА_1 від 26.06.2024.

Суд зауважує, що відповідачем не надано доказів, що лист - відповідь від 08.07.2024 №812/11524 було направлено ОСОБА_1 ..

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає наказ №116 від 26.04.2024 протиправним, а бездіяльність щодо не розгляду його рапортів від 27.04.2024 та 26.06.2024 такою, що порушує його права та інтереси.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч.4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

У пункті 1 розділу '' Загальні положення "Статуту ВС ЗСУ визначено, що Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Відповідно до пункту 12 та 14 розділу " Загальні обов`язки військовослужбовців'' Статуту ВС ЗСУ, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу №116 від 26.04.2024 Військової частини НОМЕР_1 в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину.

З матеріалів справи вбачається, що командиром 1 роти зведеного батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 було подано рапорт від 26.04.2024 (зареєстровано за вх. №13717 від 26.04.2024) на ім`я командира зведеного батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " військової частини НОМЕР_1 яким доповідає, що "під час ранкової перевірки наявності особового складу 1 роти зведеного батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " військової частини НОМЕР_1 , о 07 годині 00 хвилин 26 квітня 2024 року було виявлено відсутність військовослужбовця, призваного під час мобілізації, курсанта 4 взводу 1 роти зведеного батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 . Пошуки даного військовослужбовця на території наметового містечка зведеного батальйону "Фугас 1" військової частини НОМЕР_1 результатів не дали. На дзвінки військовослужбовець відповідає, але відмовився повертатись до підрозділу військової частини НОМЕР_1 . Місцезнаходження невідоме." Командир 1 роти зведеного батальйону " ІНФОРМАЦІЯ_2 " військової частини НОМЕР_1 у рапорті просить призначити службове розслідування ( а.с. 159).

Встановлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ (по стройовій частині) від 26.04.2024 №116 (п. 61) у якому зазначено: "Солдата ОСОБА_1 , курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону, вважати таким, що 26 квітня 2024 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Призупинити виплату грошового забезпечення з 26 квітня 2024 року. Зняти з котлового забезпечення сніданку 26 квітня 2024 року. Підстава: рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 26 квітня 2024 року вх. №13717" (а.с. 125).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ до загальних обов`язків військовослужбовців відноситься необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

У п. 2 розділу І Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року №604 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2018 р. за № 1451/32903) міститься визначення: доповідь - інформація щодо події, кримінального правопорушення, військового адміністративного правопорушення та адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, надана в усній, письмовій формі або по лінії оперативно-чергової служби безпосередньому начальнику.

Відповідно до п. 20 та 21 Розділу ІІ Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року №604 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2018 р. за № 1451/32903), командири (начальники) підрозділів військових частин щодня усно доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) про всі порушення військової дисципліни, скоєні підлеглими, та вносять пропозиції щодо накладення на них дисциплінарних стягнень.

Про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.

З матеріалів справи вбачається, що позивач самовільно залишив місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 - ця обставина підтверджується рапортом від 26.04.2024 №13717, на підставі якого прийнято спірний наказ, а також визнається самим позивачем у позовній заяві та у рапорті від 27.04.2024.

Слід зазначити, що залишивши без відповідного наказу командира місце розташування свого підрозділу, позивач не міг не усвідомлювати, що тим самим він самовільно залишає місце несення служби, що є порушенням вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ та далі Дисциплінарного статуту ЗСУ.

З матеріалів справи вбачаться, що командиром Військової частини НОМЕР_1 було направлено до командира Військової частини НОМЕР_6 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , Директора ТУ ДБР у м. Хмельницькому доповідь від 26.04.2024 №812/6784 по факту самовільного залишення частини (без зброї) військовослужбовцем ОСОБА_1 (а.с. 123).

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Як встановлено п.14 Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

За приписами п. 15 Розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, виходячи зі змісту положень п.п.14 та 15 Розділу І Порядку № 260, підставою призупинення виплати грошового забезпечення, яке оформлюється наказом командира військової частини, може слугувати лише сам факт відсутності військовослужбовця на службі без поважних причин або самовільного залишення останнім військової частини або місця служби. При цьому, наявності відповідного судового рішення або висновків службового розслідування для вирішення вказаного питання не вимагається.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за фактом виявлення самовільного залишення розташування підрозділу, на підставі рапорту №13717 від 26.04.2024, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №116 від 26.04.2024 солдата ОСОБА_1 , курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону наказано вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ; призупинити виплату грошового забезпечення з 26 квітня 2024 року; зняти з котлового забезпечення з сніданку 26 квітня 2024 року (а.с. 125)

При цьому, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів на спростування факту самовільного залишення позивачем розташування військової частини НОМЕР_1 .

Суд зауважує, що обставини, які були причиною вчинення ОСОБА_1 дій по самовільному залишенню військової частини, були об`єктом дослідження при проведенні службового розслідування, призначеного Наказом від 26.04.2024 №2567.

Відносно доводів позивача щодо безпідставності і неправомірності визнання його оскаржуваним наказом таким, що самовільно залишив місце служби, за відсутності відповідного вироку або постанови у справі про адміністративне правопорушення, то вказаним наказом встановлений лише факт відсутності позивача за місцерозташуванням підрозділу без відповідних підстав або дозволу, що свідчить про наявність обставин для призупинення виплати грошового забезпечення.

Щодо посилання позивача на допущені порушення при проведенні службового розслідування, а також з`ясування обставин, які слугували передумовою вчинення ОСОБА_1 вказаних у матеріалах службового розслідування дій, не охоплюються предметом спору у даній адміністративній справі.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог про "визнати протиправним та скасувати наказ №116 від 26.04.2024 Військової частини НОМЕР_1 в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину".

Щодо позовних вимог в частині не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 27.04.2024 та 26.06.2024 на не направлення на проходження ВЛК, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 113 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 ( далі - Положення №1153/2008), переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Пунктом 6.1. розділу ІІ цього Положення передбачено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Відповідно до статей 14, 31, 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтею 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, визначено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що право військовослужбовця на звернення до вищої посадової особи кореспондує з обов`язком такої особи відреагувати на рапорт. Рапорти військовослужбовців повинні бути розглянуті протягом встановленого розумного строку. При цьому, недоліки щодо оформлення рапортів або не долучення до них документів не можуть бути підставами для не розгляду таких рапортів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу №74-РС від 06 травня 2024 року, ОСОБА_1 із 06.05.2024 зарахований у розпорядженні начальника НОМЕР_4 навчального центру Десантно-штурмових військ ЗСУ (а.с. 158).

Отже, рапорт від 26.06.2024 було подано ОСОБА_1 не за належністю.

Згідно з абзацом 2 пункту 12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

За наслідком розгляду рапорту військовослужбовця командир військової частини зобов`язаний видати відповідний наказ чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Суд відхиляє доводи відзиву про відсутність підстав для розгляду рапорту позивача з підстав самовільного залишення останнім місця несення служби, позаяк ця обставина не знімає з командира військової частини обов`язку розглянути адресовані йому рапорти військовослужбовця, для якого він є начальником, та вирішити порушені у них питання відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, відповідач зобов`язаний був розглянути рапорт позивача від 27.04.2024 та додані до нього документи в порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що рапорти позивача від 27.04.2024 та від 26.06.2024 були сформовані ОСОБА_1 після самовільного залишення розташування Військової частини НОМЕР_1 та направлені ним засобами поштового зв`язку.

Відповідачем надано до суду докази, що зазначені вище рапорти ОСОБА_1 були розглянуті, а відповідь на їх надана у вигляді листів - роз`яснень щодо порядку проходження ВЛК із урахуванням наявності факту самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 (а.с. 168, 177-180).

Суд зауважує, що відповідачем не надано доказів направлення зазначених відповідей на адресу позивача.

Разом з тим, у період із 15.04.2024 (а.с. 124) по 06.05.2024 (а.с. 158) ОСОБА_1 вважався таким, що перебував у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Отже, рапорт від 26.06.2024 було подано ОСОБА_1 не за належністю, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог зобов`язальній частині позовних вимог, що стосуються вказаного рапорту.

Однак, оскільки відсутні докази направлення відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 26.06.2024, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача в цій частині є зобов`язання направити лист №812/11524 від 08.07.2024 на адресу позивача.

Разом з тим, у відповіді на рапорт від 27.04.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено ОСОБА_1 про порядок надання медичної допомоги військовослужбовцю та вказано алгоритм дій, відповідно до ст. 254-256 Статуту ВС ЗСУ для надання медичної допомоги військовослужбовцю та зазначено: "Вам необхідно у найкоротші строки повернутись до розташування підрозділу та звернутись до безпосереднього командира щодо надання медичної допомоги".

Суд зауважує, що норми ст. 254-256 Статуту ВС ЗСУ застосовуються у випадку захворювання військовослужбовця, що потребує амбулаторного лікування.

Однак, спір, що виник між сторонами не виник з підстав, що вказані відповідачем у листі №812/8430 від 22.05.2024 (надання медичної допомоги), а стосуються не розгляду рапорту від 27.04.2024 про направлення позивача на ВЛК.

Суд зауважує, що відповідно до п. 6.1. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

Отже, належними доказами підтверджується, що відповідачем не було розглянуто рапорт позивача по суті.

Також судом враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача розглянути відповідний рапорт по суті.

Вимога в частині "зобов`язати .. надати направлення на проходження ВЛК", тобто прийняти конкретне рішення задоволенню не підлягає, оскільки, як встановлено під час розгляду справи, рапорт позивача по суті не розглянуто, а задоволення вказаних позовних вимог у спосіб, визначений позхивачем, буде свідчити про перебирання судом функцій Військової частини НОМЕР_1 .

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо неприйняття у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту від 27 квітня 2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути по суті рапорт від 27 квітня 2024 року щодо направлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не направлення відповіді №812/11524 від 08.07.2024 на рапорт ОСОБА_1 від 26.06.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України направити ОСОБА_1 відповіді №812/11524 від 08.07.2024 на його рапорт від 26.06.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

11.02.25