Справа № 295/18113/24
Суддя: Перекупка І. Г.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Перекупка І.Г., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі інспектора взводу №2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Ніцевича Юрія Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №8322575 від 16.09.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст.26 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 510,00 грн; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу адіміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Постановою інспектора взводу № 2 роти 4 батальйону УПП в Житомирській області Ніцевича Ю.В. від 16.09.2024 серії ДП18 №8322575 на ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 510 (п`ятсот десять) грн. за вчинення ніби мною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, ч.І ст.126, ч.І ст. 121, ч.І ст. 26 КУпАП України, а саме: зазначено, що він рухався в правій крайній смузі коли права була вільна, не користувався ременем безпеки не надав документи, чим порушив ГІДР, через неякісну копію неможливо прочитати. Постанову винесено на місці зупинки, що по вул. Проспект Миру, 50 м.Житомир. При цьому, жодного доказу, що підтверджує дані обставини, у постанові про накладення адміністративного стягнення, не зазначено і йому не надано, постанова є неякісно написано, що позбавляє мене права для належного обґрунтування оскарження. Вважає таку постанову протиправною, що підлягає скасуванню з огляду на наступне. Дійсно, 16.09.2024 він рухався по проспекту Миру в напрямку м.Житомира в правій смузі з пристебнутим ременем безпеки та дозволеною швидкістю, на технічно справному транспортному засобі Skoda НОМЕР_1 д.н.з. однак з невідомих для мене причин зупинений працівниками поліції. Працівники поліції вручили постанову серії ДП18 №8322575, яку не можливо прочитати, не роз`яснили право на захист, право на оскарження, не розбірливо написано статті за якими притягнули та сума штрафу.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та вказав, що основними доводами адміністративного позову є те, що правил дорожнього руху він не порушував, зупинка його транспортного засобу була не правомірною та притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним. Відповідно до змісту постанови серії ДП18 №832575 від 16.09.2024 в м. Житомирі по вулиці проспект Миру, 50, м. Житомира водій керував транспортним засобом SKODA OCTAVIA з номерним знаком НОМЕР_2 на дорозі що має дві і більше смуг для руху, рухаючись при цьому у лівій смузі, при цьому не був пристебнутий ременем безпеки та не пред явив на законну вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії чим порушив п. 11.5, 2.3 в та 2.4.а ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст.122, ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Крім того, інспектором взводу № 2 роти №4 батайльону УПП в Житомирській області ДПП Ніцевичем Ю.В. яким складено оскаржувану постанову, до суду на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, направлено DVD диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського, який зроблено за фактом правопрушення, відповідно до розділу VIII, п.3 пп.1 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото і кінозйомки відеозапису», затвердженої наказом МВС від 18 грудня 208 року №1026. Разом з тим, як вбачається з відеозапису з портативного нагрудного відеореєстратора на першій хвилині позивач рухається автомобілем SKODA OCTAVIA з номерним знаком НОМЕР_1 лівою смугою для руху, в смугах, що розташовані правіше автомобілі та будь-які інші учасники дорожнього руху відсутні. Поліцейський за допомогою світло відбиваючого диску зупиняє транспортний засіб та в цей час позивач не пристебнутий паском безпеки. В подальшому на законну вимогу поліцейського позивач не пред`являє посвідчення водія відповідної категорії. Дана інформація підтверджується кадрами відеозапису та не заперечується самим позивачем, що вказує на правомірність притягнення позивача до відповідальності та накладення адміністративного стягнення встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 16.09.2024 інспектором взводу № 2 роти №4 батайльону УПП в Житомирській області ДПП Ніцевичем Ю.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 832575, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що в м. Житомирі по вулиці проспект Миру, 50, м. Житомира водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SKODA OCTAVIA з номерним знаком НОМЕР_2 на дорозі що має дві і більше смуг для руху, рухаючись при цьому у лівій смузі, при цьому не був пристебнутий ременем безпеки та не пред явив на законну вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії чим порушив п. 11.5, 2.3 в та 2.4.а ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст.122, ч. 2 ст. 36 КУпАП. У графі 8 постанови вказано, що до неї додається відеофіксація з камери MOTOROLA 475805.

Згідно з положенням статті 41 Закону України «Про дорожній рух», зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11.5 ПДР України передбачено, що на дорогах, які мають дві або більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Згідно з пунктом 11.2 Правил Дорожнього руху України на дорогах, які мають дві або більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Частина 2 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Частиною 1 ст.126 КУпАП встановлено, що керування керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пп.«а» п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пп.2.4.«а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.Відповідальність за дане порушення передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч.2 ст.77 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14 березня 2018 року по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі №536/583/17).

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оглянувши наданий відеозапис з боді-камери інспектора вбачається, що позивач рухався в крайній лівій смузі, тоді як крайня права смуга була вільною, будь-яких перешкод для руху позивача по ній не було, не був пристебнутий паском безпеки, відмовився надавати посвідчення водія та страховий поліс. відповідно до відеозапису поліцейським дотримано процедуру складання постанови про адміністративне правопорушення, роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, запитано чи наявні клопотання, які ОСОБА_2 бажає заявити, оголошено про прийняте рішення та порядок оскарження.

Надаючи оцінку доказам, наданих сторонами, суд вважає доведеним факт здійснення позивачем, всупереч положенням п.11.5 ПДР України, руху в крайній лівій смузі, коли права не була зайнята, а також без наміру здійснити поворот ліворуч, розворот.

При цьому, позивач не оспорює факт руху в лівій смузі. Вцілому зміст підстав позову зводиться до того, що йому, з урахуванням дорожньої обстановки, яка склалась, дозволялось здійснювати рух у лівій смузі, оскільки він здійснив випередження автомобіля та у подальшому не встиг змінити смугу руху.

Доводи позивача щодо упередженого ставлення працівника поліції не заслуговують на увагу, оскільки оглянутим відеозаписом спростовується зазначене.

Крім того, у позовній заяві вказано, що позивачу не надано можливості скористатися правовою допомогою, проте, такі доводи також спростовуються оглянутим в судовому засіданні відеозаписом. А саме на відео зафіксовано, як інспектором позивачу були роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП, у тому числі заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою адвоката. При цьому, позивач подібних клопотань не заявляв.

У постанові Верховного Суду №214/7100/16-а (провадження №2-а/214/67/17) від 13 березня 2019 року вказано, що дотримання ПДР є обов`язком водія. Не створення під час руху автомобіля перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не позбавляє водія обов`язку неухильно дотримуватись ПДР та не позбавляє, при цьому, відповідальності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122, ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Отже, на підставі зібраних у справі доказів судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 у вказаний у постнові час та місці керуючи транспортним засобом «Skoda Rapid», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснив рух по крайній лівій смузі руху при наявності вільної правої смуги руху на автодорозі, при цьому не мав наміру повертати ліворуч, або розвертатися, чим порушив п.11.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

При цьому, відповідно до приписів частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувану постанову серії ДП18 № 832575 від 16.09.2024 слід залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені ним під час розгляду даної справи, не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі інспектора взводу №2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Ніцевича Юрія Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.

Понесені позивачем судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя І.Г. Перекупка