Справа № 500/6632/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6632/24 пров. № А/857/30737/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року про відмову у відкритті провадження (судді Осташ А.В., ухвалену у письмовому провадженні в м. Тернопіль) у справі №500/6632/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.11.2024 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо несвоєчасного перерахунку пенсії при виконанні рішень Тернопільського окружного адміністративного суду по справах №500/1637/24 та №500/2232/24 та невиплати суми доплат пенсії за липень, серпень 2024, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити позивачу виключно в грошовій формі суми нарахованих при виконанні рішень Тернопільського окружного адміністративного суду по справах №500/1637/24 та №500/2232/24, доплат пенсії за липень, серпень 2024 та компенсацію втрат частини доходів з 01.07.2024 по день фактичної виплати.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Вказує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно з частиною 1 статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження у справі. Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалено за результатами розгляду тотожного позову тому, що поданий до суду, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №9901/432/18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України є одночасна сукупність наступних умов; тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили. Звертає увагу на те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 у справі 500/1637/24, яке набрало законної сили 15.07.2024 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо обмеження моєї пенсії з 01 03.2024 максимальним розміром та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити нарахування та виплату моєї пенсії з 01.03.2024 без обмеження максимальним розміром, з врахуванням раніше виплачених сум. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі 500/2232/24, яке набрало законної сили 10.07.2024 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення перерахунку та виплати йому пенсії з 01.03.2024 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» щодо встановлення позивачу збільшення пенсії на 25 відсотків з урахуванням індексації пенсії за 2022, 2023 та 2024 роки на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити йому перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2024, як особі з інвалідністю внаслідок війни, з встановленням збільшення пенсії на 25 відсотків з врахуванням індексації пенсії за 2022, 2023 та 2024 роки на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. На виконання вказаних рішень суду, відповідач здійснив відповідні перерахунки його пенсії та здійснив її виплату без обмеження максимальним розміром, з врахуванням раніше виплачених сум. Однак, як вказано у позовній заяві, відповідач здійснив перерахунки з порушенням встановленого порядку, несвоєчасно, та доплати пенсії за липень-серпень 2024 здійснив не в грошовій формі, а шляхом її зарахування до бюджетної заборгованості, що призвело до прямих грошових втрат з його боку. Вважає, що у даній справі між сторонами виник новий спір (щодо незгоди позивача із порядком виплати доплат пенсії після її перерахунку), який не пов`язаний з рішеннями у справах №500/1637/24, №500/2232/24 та їх виконанням у порядку судового контролю, позаяк, у тих справах предметом спору було дослідження наявності права позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром та щодо встановлення позивачу збільшення пенсії на 25 відсотків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» з 01.03.2024. Натомість, питання щодо дати початку виплати йому суми доплат (нарахованих з 01.03.2024 при виконанні рішень Тернопільського окружного адміністративного суду по справах №500/1637/24 та №500/2232/240) виключно в грошовій формі, і тим більш компенсації втрат частини доходів, не досліджувались судами та в цій частині рішення зобов`язального характеру судами не приймалися, задля того, щоб позивач мав реалізовувати свої права через механізм судового контролю або визнання дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень. Наразі, позов заявлено не про право на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром та збільшення пенсії на 25 відсотків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», а про незгоду йому, як позивача із датою початку виплати суми доплат виключно в грошовій формі (що не досліджувалось судами у попередніх справах), що і має перевірити суд. Таким чином, питання, поставлені на розгляд суду у цій справі, не були предметом дослідження у справах №500/1637/24, №500/2232/24, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання вищевказаного рішення. Постановивши ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції фактично позбавив його права доступу до суду, що свідчить про порушення прав на звернення до адміністративного суду, гарантованого ст.5 КАС України.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.01.2025 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що предметом даного позову є дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії на виконання рішень Тернопільського окружного адміністративного суду по справах №500/1637/24 та №500/2232/24.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі № 500/2232/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2024 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», щодо встановлення позивачу збільшення пенсії на 25 відсотків з урахуванням індексації пенсії за 2022, 2023 та 2024 роки на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2024, як особі з інвалідністю внаслідок війни, з встановленням збільшення пенсії на 25 відсотків з врахуванням індексації пенсії за 2022, 2023 та 2024 роки на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року у справі № 500/1637/24 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 без обмеження максимальним розміром, з врахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач, виконуючи ці рішення суду, здійснив перерахунок пенсії позивача та розпочав її поточну виплату у збільшеному розмірі, а донараховану суму пенсії за попередні періоди включив до виплати заборгованості у порядку черговості, яка визначається датою набрання рішенням суду законної сили, про що свідчить зміст листів Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.08.2024, 28.08.2024 та 23.09.2024.

Приймаючи оскаржувану ухвалу у цій справі, суд першої інстанції відмовляючи у відкриті провадження у справі виходив з тих мотивів, що позивач оскаржує дії відповідача щодо невиплати заборгованості по донарахованій пенсії на виконання судових рішень у справах №500/1637/24 та №500/2232/24.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із приписами частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їхній захист шляхом, зокрема: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункти 3, 4 частини першої цієї статті).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання судовим рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їхні правонаступники, не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

У постанові від 09.10.2018 у справі №809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову; це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем і відповідачем спірних правовідносин. Отже, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин і фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що кожна особа наділена правом на звернення до суду, якщо вважає, що суб`єкт владних повноважень своїми рішеннями, діями або бездіяльністю допустив порушення її прав. При цьому, таке право не є абсолютним. Так, у випадку встановлення судом наявності судового рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що за своєю суттю даний спір виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, рішень Тернопільського окружного адміністративного суду по справах №500/1637/24 та №500/2232/24, зокрема, щодо несвоєчасного перерахунку пенсії при виконанні рішень Тернопільського окружного адміністративного суду по справах №500/1637/24 та №500/2232/24 та невиплати суми доплат пенсії за липень, серпень 2024 року та компенсації втрати частини доходів з 01.07.2024 по день фактичної виплати.

Колегія суддів аналізуючи доводи апелянта встановила, що на виконання вказаних рішень суду, відповідач здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 та її виплату без обмеження максимальним розміром, з врахуванням раніше виплачених сум, однак, як вказує позивач у позовній заяві, відповідач здійснив перерахунки пенсії за липень-серпень 2024 року не в грошовій формі, а шляхом її зарахування до бюджетної заборгованості, що призвело до прямих грошових втрат з його боку, також у даній справі між сторонами виник новий спір, який не пов`язаний з рішеннями у справах №500/1637/24, №500/2232/24 та їх виконанням у порядку судового контролю, а у тих справах предметом спору було дослідження наявності права позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром та щодо встановлення позивачу збільшення пенсії на 25 відсотків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» з 01.03.2024.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у пункті 52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

У справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Аналізуючи все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов по даній справі відрізняється від адміністративного позову, розглянутого по справах №500/1637/24 та №500/2232/24 за предметом його розгляду, що зумовлює відсутність правових підстав для застосування судом першої інстанції приписів пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України та відмови у відкритті провадження у справі, адже судом першої інстанції не досліджувалися виплати ОСОБА_1 суми доплат, які були нараховані з 01.03.2024 при виконанні рішень Тернопільського окружного адміністративного суду по справах №500/1637/24 та №500/2232/24 в грошовій формі, як він зазначає у позовних вимогах та вимоги за липень, серпень 2024 року, відповідно і компенсація втрати частини доходів, а тому наявні підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права, через що дана ухвала підлягає скасуванню та справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно із частиною 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду немає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 317, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №500/6632/24 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 12.02.2025