Справа № 359/9162/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/9162/24 Суддя (судді) першої інстанції: Коренюк А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 12 грудня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 17.08.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України, посилаючись на те, що 17.08.2024 року о 15.33.57 год. під час керування ним автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул. Київський шлях, 2 в м.Бориспіль, п.12.4 ПДР України (порушення швидкісного режиму в населених пунктах) не порушував, зазначений факт порушення п.12.4 ПДР України не визнає.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що дії працівника патрульної поліції щодо винесення відносно нього постанови в справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів про таке правопорушення, й не зазначення про такі докази в оскаржуваній постанові, неправомірними, у його діях відсутній склад і подія правопорушення за ч.1 ст.122 КпАП України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 18 серпня 2024 року, винесеної поліцейським 2 взводу 2 роти УПП в м.Бориспіль Київської обл. Артюховим Максимом Володимировичем про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.08.2024 року о 15.33.57 год. на вул.Київський шлях в м.Бориспіль Київської обл., керуючи автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобім "ТruСам" 008343. Додаток: відео боді-камер 230418, 475486, 475278, чим порушив п.12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (а.с.10).

Факт правопорушення підтверджується відео-фіксацією, огляд якого проведеного судом під час розгляду справи, із якого вбачається подія правопорушення, яка мала місце 18.08.2024 року о 15.33.57 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вул.Київський шлях в м.Бориспіль ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул.Київський шлях, 2 в м.Бориспіль, рухався зі швидкістю 73 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів «ТruСам» 008343. Додаток: відео боді-камер №№ 230418, 475486, 475278, чим порушив п.12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (а.с.10), під час якого позивач визнав вину, а саме на 15:35:26 хв., що підтверджується вказаним віде-озаписом, позивач визнає вину, й на питання працівника поліції вказав, що максимально дозволену швидкість в налеленому пукті порушив унаслідок того, що заговорився із пасажиром, а на 15.34.08 год. позивач інформує працівника поліції, що у нього це буде третій штраф (третє правопорушення), розповідає про минулі притягнення до відповідальності.

Наслідком чого стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. (а.с. 10).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України, яке регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, а докази, які були надані відповідачем, підтверджують факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення, зокрема, встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, частини перша, друга і третя статті 122 .

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною четвертою статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема статей 268), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

У подібних правовідносинах таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 по справі №607/5933/16-а.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення, зокрема, встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Так, відповідач в оскаржуваній постанові стверджує, що 18.08.2024 року о 15.33.57 год. на вул.Київський шлях в м.Бориспіль Київської обл., керуючи автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобім "ТruСам" 008343. Додаток: відео боді-камер 230418, 475486, 475278, чим порушив п.12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах.

Відповідно до підпункту «б» пункту 12.9 ПДР водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відтак, для правильного вирішення даного спору слід встановити чи здійснював позивач рух на транспортному засобі у населеному пункті із перевищенням встановленого ним обмеження швидкості руху та чи був зафіксований цей факт відповідачем у встановленому порядку.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частин першої-другої статті 72, частини першої статті 73, частини першої статті 75 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, чинними нормами передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, відповідачем були надані до суду докази фіксації факту перевищення позивачем дозволеної швидкості руху за допомогою лазерного ручного вимірювача швидкості TruCam. Також, відповідачем були надані до суду докази відповідності приладу, яким згідно оскаржуваної постанови були зафіксоване оскаржуване порушення.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

У спростування доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що лазерний вимірювач швидкості TruCam є, насамперед, засобом вимірювання із допоміжною функцією фото- та відеофіксації, який конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що випливає із змісту Методичних рекомендації щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, а також наявного у матеріла справи свідоцтва ДП "Укрметтестстандарт" від 20.05.2024 №22-01/30463.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про наявність правових підстав стверджувати, що факт руху автомобіля, яким керував позивач, зі швидкістю 73 км/год у межах населеного пункту - м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а відтак, оскаржувана позивачем постанова є правомірною.

Щодо доводів апелянта про те, що працівники поліції не надали можливості ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою, колегія суддів зазначає наступне.

З відеозапису з наданого відповідачем вбачається, що поліцейський 2 взводу 2 роти УПП бат. Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП у Київській області Артюховим М.В. було наголошено на праві позивача скористатись правовою допомогою.

Також, відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не виявив бажання скористатись правовою допомогою.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 12 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено «11» лютого 2025 року.