Справа № 160/25293/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.09.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до загального трудового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 03 жовтня 1986 року по 05 травня 2000 року в Колгоспі ім. Калініна реорганізованого в Аграрно-виробниче акціонерне товариство «Колос» реорганізованого в Колективне сільськогосподарське підприємство «Колос»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 період з 03 жовтня 1986 року по 05 травня 2000 року в Колгоспі ім. Калініна реорганізованого в Аграрно-виробниче акціонерне товариство «Колос» реорганізованого в Колективне сільськогосподарське підприємство «Колос» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на загальних умовах з прийняттям обґрунтованого рішення, з урахуванням висновків суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 року адміністративний позов було залишено без руху, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 року, надано уточнену позовну заяву.
Так в уточненій позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо незарахування до загального трудового стажу періодів роботи ОСОБА_1 за період з 03 жовтня 1986 року по 05 травня 2000 року в Колгоспі ім. Калініна реорганізованого в Аграрно-виробниче акціонерне товариство «Колос» реорганізованого в Колективне сільськогосподарське підприємство «Колос»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 за період з 03 жовтня 1986 року по 05 травня 2000 року в Колгоспі ім. Калініна реорганізованого в Аграрно-виробниче акціонерне товариство «Колос» реорганізованого в Колективне сільськогосподарське підприємство «Колос» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на загальних умовах з прийняттям обґрунтованого рішення, з урахуванням висновків суду.
Копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 року разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в його електронний кабінет та отримано 31.10.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься у матеріалах справи. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву у строки встановлені ухвалою суду.
Копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в його електронний кабінет та отримано 03.12.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься у матеріалах справи. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву у строки встановлені ухвалою суду.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив та зазначає наступне.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , 29.07.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У рішенні зазначено, що вік заявника 59 років 11 місяців 13 днів, страховий стаж особи становить 21 рік 3 місяці 26 днів, за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі ім. Калініна з 03.10.1986 по 05.05.2000 згідно з трудовою книжкою колгоспника від 23.03.1987 НОМЕР_1 , оскільки в граф. 6 трудової книжки відсутня дата та номер документа, на підставі якого внесено запис про час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні) та записи не завірені підписом голови колгоспу чи іншою відповідальною особою, визначеною правлінням колгоспу, а в архівній довідці від 19 04 2024 № П-231-24 та в архівних довідках про заробітну плату від 19.04.1024 № П-232-24 та № П-223-24, вказане ім`я та по батькові ( ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ) не відповідає паспортним даним заявниці ( ОСОБА_4 ), крім того довідки про заробітну плату не підтверджені актом зустрічної перевірки.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком та зарахуванні окремого пріоду її роботи до страхового стажу, звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Згідно пункту 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній необхідних записів.
Суд також зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи «Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, які чинні на час розгляду справи (далі - Положення) та підлягають застосуванню на підставі постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року N 1545-XII, як такі, що не суперечать Конституції та законом України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень).
Згідно з пунктом 6 Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 13 Положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки, зокрема і трудової книжки колгоспника може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 23.03.1987 року наявна інформація щодо періоду роботи виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві за період з 03 жовтня 1986 року по 05 травня 2000 року та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
З урахуванням того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, в якій на титульній сторінці є запис від 03.10.1986 року про вступ ОСОБА_1 до членів колгоспу та запис від 05.05.2000 року про звільнення із займаної посади, які засвідчені печаткою установи та підписом відповідальної особи, та інформація про виконання мінімуму трудової участі в громадському господарстві, доводи позивача щодо неналежного виконання обов`язків відповідачем щодо розгляду наданих документів при призначені пенсії та безпідставного не прийняття до уваги записів трудової книжки, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
В даному випадку, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі ім. Калініна з 03.10.1986 по 05.05.2000 згідно з трудовою книжкою колгоспника від 23.03.1987 НОМЕР_1 , оскільки в граф. 6 трудової книжки відсутня дата та номер документа, на підставі якого внесено запис про час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні) та записи не завірені підписом голови колгоспу чи іншою відповідальною особою, визначеною правлінням колгоспу, а в архівній довідці від 19 04 2024 № П-231-24 та в архівних довідках про заробітну плату від 19.04.1024 № П-232-24 та № П-223-24, вказане ім`я та по батькові ( ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ) не відповідає паспортним даним заявниці ( ОСОБА_4 ), крім того довідки про заробітну плату не підтверджені актом зустрічної перевірки.
Проте, на переконання суду, основний документ, що підтверджує стаж роботи - трудова книжка, містить всі необхідні записи, які підтверджують спірні періоди роботи позивача. В свою чергу, уточнюючі довідки необхідні виключно якщо відсутня трудова книжка, або записи трудової книжки містять не всі записи або неточні записи, що у випадку позивача не встановлено.
При цьому, період з 01.01.1999 року по 09.05.2000 року (1 рік 4 місяці 9 днів) були зараховані відповідачем 1 до страхового стажу, що підтверджується протоколом форми рс-право, наявним в матеріалах справи.
З протоколу форми рс-право вбачається, що позивачу не було враховано до страхового стажу періоди роботи з 03.10.1986 року по 31.12.1998 року, під час яких позивач не змінювала місце роботи.
В свою чергу, такі періоди підтверджуються записами трудової книжки позивача.
Водночас, позовні вимоги позивача про зарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 23.03.1987 року підлягають частковому задоволенні у частині періоду з 03.10.1986 року по 31.12.1998 року.
Щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
В даному випадку, відповідач розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії за віком не розглянув належним чином документи надані на підтвердження страхового стажу та неврахував такий стаж без зазначення причин його неврахування, передчасно дійшов висновку про відмову у призначенні пенсії.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 08.02.2024 року по справі 500/1216/23.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 03.10.1986 року по 31.12.1998 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 29.07.2024 року щодо призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованого до страхового стажу періоду роботи.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Позивачем заявлено до відшкодування такі витрати у розмірі 4000 грн.
Відповідач надав заперечення та зазначив, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними із складністю даної справи та складністю виконаних робіт.
З цього приводу суд зазначає, що за клопотанням іншої сторони суд може зменшити витрати на професійну правничу допомогу згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як критерії, визначені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом застосовуються незалежно від наявності такого клопотання чи будь-яких заперечень іншої сторони у справі.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, що є релевантним до обставин цієї справи виходячи з тотожності відповідних положень законодавства.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: договір № 09/09/24 про надання правової допомоги від 09.09.2024 року; акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 19.09.2024 року; рахунок-фактуру на оплату наданих послуг за договором № 09/09/2024 від 09 вересня 2024 року; квитанцію серії ААЛ №022961 від 19.09.2024 року.
Відповідно до пункту 1.1. Договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а також здійснювати представництво його/її інтересів в судах загальної юрисдикції, адміністративних і господарських судах, усіх державних органах чи приватних установах незалежно від форм власності.
Пунктом 4.1. Договору встановлено, що юридичну допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує в гривнях, шляхом сплати авансу від узгодженої суми в розмірі 2000 грн. та залишок узгодженої суми в розмірах, зазначених в додаткових угодах до договору, без ПДВ + 2000 грн. за супровід.
Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 19.09.2024 року між сторонами узгоджено приймання-передачу надання правової допомоги та загальну вартість робіт (послуг), яка складає 4000 грн.
Застосовуючи критерії розподілу судових витрат, визначених у частині 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства, суд вважає належним чином пов`язаними з розглядом цієї справи, однак не повною мірою обґрунтованими та пропорційними. Так, згідно змісту акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 19.09.2024 року вартість правничої допомоги визначено комплексно за пакет послуг, що включає в себе надання консультації, укладення договору про надання правової допомоги, збір та вивчення наявних документів клієнта, встановлення фактів, які мають значення по справі, аналіз судової практики за категорією справ, аналогічною справі клієнта, підготовку процесуальних документів (в т.ч. підготовку адвокатських запитів, позову, відзивів, пояснень, тощо), представництво інтересів клієнта, в т.ч. оцифрування та сканування документів, їх реєстрація та подання в електронному вигляді за допомогою підсистеми ЕСІТС «Електронний суд», моніторинг розгляду справи, подання заяв під час розгляду справи, поштове листування з учасниками справи від імені клієнта.
Проаналізувавши докази в підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, приймаючи до уваги незначну складність даної справи, суд вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.
З урахуванням зазначеного, а також враховуючи розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження), поширеність спірних правовідносин, сталість судової практики щодо розгляду тотожних спорів, незначну складність цього спору суд вважає обґрунтованим та пропорційним відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправного рішення суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 968,96 грн., що документально підтверджується квитанцією від 19.09.2024 року №0775-9420-4739-0143.
Отже, судовий збір у розмірі 968,96 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оскільки саме цим суб`єктом владних повноважень порушено права позивача оскаржуваним рішенням.
Керуючись статтями 2, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 03.10.1986 року по 31.12.1998 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2024 року щодо призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованого до страхового стажу періоду роботи з 03.10.1986 року по 31.12.1998 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська