Справа № 280/11435/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 лютого 2025 року Справа № 280/11435/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення № 86 від 10.09.2024 відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами з урахуванням висновків суду та зарахувати позивачу до загального страхового стажу: - період проходження військової строкової служби з 12.11.1982 по 10.12.1984, відображений у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 01.10.1982; - період роботи в колгоспі ім. Чапаєва з 01.07.1981 по 19.10.1993;

зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком;

стягнути у повному обсязі на користь позивача судові витрати у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.08.2024 позивач звернувся до Пологівського об`єднаного управління ПФУ за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням від 22.08.2024 № 86 позивачу було призначено пенсію з 25.05.2024 у розмірі 6 107, 68 грн довічно. 23.06.2024 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління ПФУ в Харківській області. Рішенням про відмову у призначенні пенсії Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.07.2024 за № 86, позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 05.07.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 12.07.2024 за № 86 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю страхового стажу необхідної тривалості, згідно поданих заявником документів. 24.07.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 86 від 01.08.2024 відмовлено позивачу у призначенні пенсії. 14.08.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про призначення пенсії. Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №86 від 10.09.2024 відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною першою статтею 26 Закону №1058. 21.10.2024 позивач звернувся із заявою щодо перерахунку пенсії -допризначення у зв`язку із наданими додатковими документами через веб-портал до ГУ ПФУ у Львівській області. Відділ перерахунку пенсій № 2 ГУ ПФУ у Львівській області своїм рішенням від 29.10.2024 №86 відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, з огляду на наступне: рішенням від 10.09.2024 №86 ГУ ПФУ в Харківській області відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 та 2 ст. 26 Закону №1058 за відсутності страхового стажу після досягнення віку 60 років. Позивач зазначає, що рішення про відмову у призначенні пенсії № 86 від 10.09.2024 відповідач взагалі нічим не обґрунтував, не роз`яснив своє посилання на попереднє рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, не навів правові підстави відмови позивачу у призначенні пенсії за віком. Проте, задля об`єктивного та справедливого розгляду цієї справи, позивач долучає всі попередні рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу. Позивач вважає рішення про відмову у призначенні пенсії № 86 від 10.09.2024 протиправним, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач звертався до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. Рішеннями ГУ ПФУ в Харківській області №24 від 01.07.2024 та від 10.09.2024 відмовлено в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано: період проходження військової строкової служби з 12.11.1982 по 10.12.1984, відображений у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 01.10.1982, оскільки на титульній сторінці військового квитку слабкий відбиток печатки підприємства, через що не можливо ідентифікувати. Запропоновано надати уточнюючу довідку про період проходження військової служби; період роботи в колгоспі ім. Чапаєва з 01.07.1981 по 19.10.1993 відповідно до наданої архівної довідки №02/477 від 12.08.2024, оскільки довідка підписана головою адміністрації Куйбишевського муніципального округа та завірена печаткою відповідної адміністрації (російська установа на тимчасово окупованій території), та є нелегітимною. Частково зараховано період роботи в КСП Чапаївське з 20.10.1993 по 07.03.2000 відповідно до наказу про звільнення згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 від 11.03.1986, архівних довідок № 05-07/Н1486, № 05-07/Н-1386 від 05.06.2024, наданих Державним архівом Запорізької області, оскільки дата звільнення 04.05.2000 не підтверджується архівними даними. Враховуючи зазначене, за наданими документами та відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивача складав 27 років 4 місяці 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. Крім того зазначено, що органи ПФУ наділені виключними повноваженнями щодо призначення, перерахунку та виплати пенсій. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзив зазначено, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній, органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. Тобто, враховуючи те, що у відповідача наявна інформація стосовно періоду роботи у колгоспі ім. Чапаєва (КСП «Чапаївське») у трудовій книжці позивача, та, окрім того, наведена інформація підтверджена іншими вказаними у позові документами, відповідач у повній мірі має можливість провести обчислення та зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача. З огляду на таке, у відповідача відсутні підстави відмови позивачу у призначенні пенсії за віком. Вказує, що відповідач безпідставно не зарахував позивачу до страхового стажу період його роботи у колгоспі ім. Чапаєва (КСП «Чапаївське») з підстав ненадання документу про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, підписання довідки головою адміністрації Куйбишевського муніципального округа та завірення її печаткою відповідної нелегітимної влади. Зауважує, на даний час територія, на якій знаходився колгосп ім. Чапаєва (КСП «Чапаївське»), тимчасово окупована, доступ до трудового архіву відсутній. Крім того зазначає, що період проходження позивачем військової строкової служби у період з 12.11.1982 по 10.12.1984 підтверджується відповідними відмітками в його військовому квитку серії НОМЕР_1 від 01.10.1982, які завірені підписами відповідальних за це осіб та печатками. Отже, враховуючи вказане вище, позивач не є відповідальною особою за заповнення військового квитка, тому рішення в частині відмови врахування періоду проходження позивачем військової строкової служби з 12.11.1982 по 10.12.1984, є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню. Враховуючи все викладене вище, спірне рішення № 86 від 10.09.2024 відповідача про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню та доводи відповідача, в свою чергу, стосовно правомірності його дій абсолютно безпідставними та надуманими самим відповідачем. Також зазначає, що у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Ухвалою суду від 07 лютого 2025 року витребувано у позивача докази по справі, а саме засвідчену належним чином, належної якості копію його трудової книжки.

11 лютого 2025 року до суду надійшли документи на виконання ухвали суду.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що ОСОБА_2 звертався до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 01.07.2024 №86 у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058 відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 12.07.2024 №86 у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058 відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 01.08.2024 №86 у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058 відмовлено.

За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Харківській області було розглянуто надані документи та прийнято рішення №86 від 22.08.2024 про призначення позивачу пенсії за віком з 25.05.2024.

В подальшому, рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 10.09.2024 №86 у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058 відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26.09.2024 повідомлено про те, що позивач 14.08.2024 через вебпортал звертався з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Харківській області було розглянуто надані документи та прийнято рішення від 22.08.2024 про призначення пенсії за віком. Загальний страховий стаж склав 36 років 02 місяці 09 днів. При проведенні контрольних заходів електронну справу позивача було переглянуто та ГУ ПФУ в Харківській області винесено рішення про відмову від 10.09.2024, у зв`язку з відстуністю необхідного страхового стажу. За результатом розгляду документів загальний страховий стаж склав 27 років 04 місяці 23 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі ім.Чапаєва з 01.07.1981 по 19.10.1993 відповідно до наданої архівної довідки №02/477 від 12.08.2024, оскільки довідка підписана головою адміністрації Куйбишевського муніципального округа та завірена печаткою відповідної адміністрації (російська установа на тимчасово окупованій території), та є нелегітимною. Частково зараховано період роботи в КСП Чапаївське з 20.10.1993 по 07.03.2000 відповідно до наказу про звільнення згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 від 11.03.1986, архівних довідок № 05-07/Н1486, № 05-07/Н-1386 від 05.06.2024, наданих Державним архівом Запорізької області, оскільки дата звільнення 04.05.2000 не підтверджується архівними даними.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 29.10.2024 №86 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії, оскільки відсутні підстави для його проведення (пенсія заявнику на даний час не призначена).

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 10.09.2024 №86, дата звернення до територіальних органів ПФУ 14.08.2024. Вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж 31 рік. Страховий стаж заявника становить: 27 років 4 місяці 23 дні.

Стаж переглянуто згідно листа ГУ ПФУ в Запорізькій області від 06.09.2024 № 0800-0304-9/78365.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу не зараховано:

період роботи в колгоспі ім. Чапаєва з 01.07.1981 по 19.10.1993 відповідно до наданої архівної довідки №02/477 від 12.08.2024, оскільки довідка підписана головою адміністрації Куйбишевського муніципального округа та завірена печаткою відповідної адміністрації (російська установа на тимчасово окупованій території), та є нелегітимною.

Частково зараховано період роботи в КСП Чапаївське з 20.10.1993 по 07.03.2000 відповідно до наказу про звільнення згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 від 11.03.1986, архівних довідок № 05-07/Н1486, № 05-07/Н-1386 від 05.06.2024, наданих Державним архівом Запорізької області, оскільки дата звільнення 04.05.2000 не підтверджується архівними даними.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової строкової служби з 12.11.1982 по 10.12.1984, відображений у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 01.10.1982, оскільки на титульній сторінці військового квитку слабкий відбиток печатки підприємства, через що не можливо ідентифікувати. Запропоновано надати уточнюючу довідку про період проходження військової служби.

Позивач, не погодившись з рішенням відповідача № 86 від 10.09.2024 про відмову у призначенні пенсії та з вимогами про зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача період проходження військової строкової служби з 12.11.1982 по 10.12.1984, період роботи в колгоспі ім. Чапаєва з 01.07.1981 по 19.10.1993, а також з вимогами про зобов`язання призначити та виплатити пенсію за віком, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Слід зазначити, що Закон України № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно з пунктом «а» статті 3 Закону України № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з вимогами частин 1, 2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Зазначені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Отже для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі -Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310 (далі Положення №310).

Відповідно до пунктів 1, 2 Положень №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень №310).

Згідно з пунктом 6 Положень №310, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Положень №310, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).

Як установлено судом, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі ім. Чапаєва з 01.07.1981 по 19.10.1993 відповідно до наданої архівної довідки №02/477 від 12.08.2024, оскільки довідка підписана головою адміністрації Куйбишевського муніципального округа та завірена печаткою відповідної адміністрації (російська установа на тимчасово окупованій території), та є нелегітимною.

Судом установлено, що відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.03.1986, 01.07.1981 позивач прийнят в члени колгоспу ім. Чапаєва (наказ №7 від 18.07.1981), 04.05.2000 позивач звільнений з КСП «Чапаївське» у зв`язку з ліквідацією (наказ №1 від 07.03.2000).

Разом з тим суд звертає увагу, що на сторінках 18-21 трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.03.1986 про трудову участь позивача у громадському господарстві, зокрема, зазначені відроблені трудодні та встановлені мінімуми трудоднів у період з 1991 по 2000, а саме:

за 1981 рік: 98 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1982 рік: 227 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1985 рік: 300 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 300;

за 1986 рік: 311 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 300;

за 1987 рік: 306 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 300;

за 1988 рік: 316 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 300;

за 1989 рік: 324 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 300;

за 1990 рік: 319 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1991 рік: 332 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1992 рік: 344 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1992 рік: - відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 27;

за 1993 рік: 365 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1994 рік: 365 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1995 рік: 380 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1996 рік: 325 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1997 рік: 340 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1998 рік: 322 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 1999 рік: 18 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

за 2000 рік: -.

Відповідно до довідки № 02/477 від 12.08.2024, виданою нелегітимною владою на тимчасово окупованій території України, а саме Куйбишевському районі Запорізької області, де був розташований колгосп ім. Чапаєва, у якому позивач був працевлаштований як водій, за 1981 рік позивач відпрацював 98 вихододнів, за 1982 рік 227 вихододнів, за 1985 рік 300 вихододнів, за 1986 рік 311 вихододнів, за 1987 рік 306 вихододнів, за 1988 рік 316 вихододнів, за 1989 рік 324 вихододні, за 1990 рік 319 вихододнів, за 1991 рік 332 вихододні, за 1992 рік 371 вихододень, за 1993 рік 365 вихододнів, за 1994 рік 365 вихододнів, за 1995 рік 380 вихододнів, за 1996 рік 325 вихододнів, за 1997 рік 340 вихододнів, за 1998 рік 322 вихододні, за 1999 рік 18 вихододнів. За період з 1983-1984 рр. данні про фактично відпрацьовані вихододні відсутні.

Відповідно до архівної довідки №17 від 12.01.2022, виданої директором Комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів» Кам`янської селищеної ради Пологівського району Запорізької області, в книгах обліку трудового стажу колгоспу ім.Чапаєва (КСП «Чапаївське») Куйбишевського району Запорізької області значиться ОСОБА_2 :

за 1981 рік: відпрацьовано людиноднів 98; встановлений мінімум 280;

за 1982 рік: відпрацьовано людиноднів 227; встановлений мінімум 280;

за 1985 рік: відпрацьовано людиноднів 300; встановлений мінімум 300;

за 1986 рік: відпрацьовано людиноднів 311; встановлений мінімум 300;

за 1987 рік: відпрацьовано людиноднів 306; встановлений мінімум 300;

за 1988 рік: відпрацьовано людиноднів 316; встановлений мінімум 300;

за 1989 рік: відпрацьовано людиноднів 324; встановлений мінімум 300;

за 1990 рік: відпрацьовано людиноднів 319; встановлений мінімум 280;

за 1991 рік: відпрацьовано людиноднів 332; встановлений мінімум 280;

за 1992 рік: відпрацьовано людиноднів 371; встановлений мінімум 280;

за 1993 рік: відпрацьовано людиноднів 365; встановлений мінімум 280;

за 1994 рік: відпрацьовано людиноднів 365; встановлений мінімум 280;

за 1995 рік: відпрацьовано людиноднів 380; встановлений мінімум 280;

за 1996 рік: відпрацьовано людиноднів 325; встановлений мінімум 280;

за 1997 рік: відпрацьовано людиноднів 340; встановлений мінімум 280;

за 1998 рік: відпрацьовано людиноднів 322; встановлений мінімум 280;

за 1999 рік: відпрацьовано людиноднів 18; встановлений мінімум -.

Підстава: Ф.3-л, справа 8, аркуш 157.

Згідно з архівною довідкою №05-07/16-1486 від 05.06.2024, виданою Державним архівом Запорізької області, рішенням загальних зборів членів колгоспу ім.Чапаєва с.Мар`янівка Куйбишевського району Запорізької області від 20.10.1993 (протокол №2), розпорядженням представника Президента України в Куйбишевському районі Запорізької області від 02.08.1994 №16 колгосп ім.Чапаєва був реорганізований у колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) Чапаївське с.Мар`янівка Куйбишевського району Запорізкьої області. Постановою арбітражного суду в Запорізькій області від 07.03.2000 КСП «Чапаївське» с.Мар`янівка Кубишевського району Запорізької області оголошено банкрутом, створена ліквідаційна комісія. Підстава: Р-4997, оп.1, спр.152, арк.9 зв. Справа фонду Р-4994, акр.45,46.

Згідно з архівною довідкою №16 від 12.01.2022, виданою директором Комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів» Кам`янської селищеної ради Пологівського району Запорізької області, рішення загальних зборів уповноважених членів колгоспу ім.Чапаєва (протокол №2 від 20.11.1993) та розпорядженням представника Президента України в Куйбишевському районі Запорізької області від 02.08.1994 №16 колгосп ім.Чапаєва був реорганізований у КСП «Чапаївське». В 2000 році КСП «Чапаївське» оголошене банкрутом і припинило діяльність. Документи колгоспу ім.Чапаєва та КСП «Чапаївське» передані до КУ «Об`єднаний трудовий архів» Кам`янської селищеної ради Пологівського району Запорізької області. Підстава: Ф.158.

Відповідно до довідки Державного архіву Запорізької області від 05.06.2024 №05-07/11-1386: «У протоколах засідань правління колгоспу ім.Чапаєва (КСП «Чапаївське») с.Мар`янівка Куйбишевського району Запорізкьої області за 1988-1990, 1992-1997, 1999 та загальних зборів уповноважених членів цього ж колгоспу за 1990 значиться ОСОБА_3 , Назарук Я.Э. (так у документах російською мовою): - надана чергова тарифна відпустка з 13 серпня 1988 р. (протокол засідання правління від 15.08.1988 р. № 8); - надана чергова тарифна відпустка з 15 серпня 1988 р. (протокол засідання правління від 12.09.1988 р. № 9); - надана чергова тарифна відпустка з 25 вересня 1989 р. (протокол засідання правління від 09.10.1989 р. № 10); - водій (протокол зборів уповноважених від 10.06.1990 р. № 3); - видано 2000 крб. для будівництва сараю (протокол засідання правління від 13.08.1990 р. № 8); - надана чергова тарифна відпустка (протокол засідання правління від 15.10.1990 р. № 10); - видана позика у розмірі 15 000 (протокол засідання правління від 13.07.1992 р. № 7); - водій (протокол засідання правління від 14.09.1992 р. № 9); - водій (протоколи засідань правління від 19.04.1993 р. № 4, від 07.06.1993 р. № 6, від 11.10.1993 р. № 10); - водій (протоколи засідань правління від 29.08.1994 р. № 8, від 26.09.1994 р. № 9, від 24.10.1994 р. № 10, від 26.12.1994 № 12); - водій (протоколи засідань правління від 25.01.1995 р. № 1, від 13.10.1995 р. № 10); - водій (протоколи засідань правління від 29.04.1996 р. № 4, від 24.06.1996 р. № 6, від 25.11.1996 р. № 11); - водій (протоколи засідань правління від 21.04.1997 р. № 4, від 29.09.1997 р. № 9); - Назарук (так у документі російською мовою), член комісії (протоколи засідань правління від 18.06.1999 р. № 5, від 27.09.1999 р. № 8).

Рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу ім. Чапаєва с. Мар`янівка Куйбишевського району Запорізької області від 11.02.1989 (протокол № 1) був встановлений мінімум вихододнів: для чоловіків після 55 років 290, для жінок після 50 років 270. Рішенням загальних зборів членів КСП «Чапаївське» с. Мар`янівка Куйбишевського району Запорізької області від 03.02.1995 р. (протокол № 1) був встановлений обов`язковий мінімум трудової участі в господарстві 280, жінкам, які мали дітей до 8 років 250.

Повідомляємо, що в протоколах засідань правління колгоспу ім. Чапаєва (КСП «Чапаївське») с. Мар`янівка Куйбишевського району Запорізької області за 1983-1984 рр., 1988-1997 рр., 1999 р. та загальних зборів уповноважених членів цього ж колгоспу (КСП) за 1985 р., 1988-1993 рр., 1995-1996 р, 1999-2000 рр. рішення про прийняття та звільнення з членів колгоспу (КСП) ОСОБА_1 , інші рішення про затвердження мінімуму вихододнів (трудової участі) відсутні.

Згідно з актом КСП «Чапаївське» Мар`янівка Куйбишевського району Запорізької області про невиявлення справ, шляхи розшуку яких вичерпано, від 26 лютого 1998 р. при передачі справ на державне зберігання до Куйбишевського районного архівного відділу справи № 247 «Протоколи № 1-5 зборів уповноважених колгоспників» за 05 січня-23 грудня 1980 р., № 248 «Протоколи № 1- 12 засідань правління колгоспу» за 01 лютого 20 грудня 1980 р., № 260 «Протоколи № 1- 4 зборів уповноважених колгоспників» за 21 січня 10 жовтня 1981 р., № 261 «Протоколи № 115 засідань правління колгоспу» за 14 січня -28 грудня 1981 р., № 270 «Протоколи № 1 4 зборів уповноважених колгоспників» за 30 січня 06 листопада 1982 р., № 271 «Протоколи № 1-13 засідань правління колгоспу» за 25 січня-09 грудня 1982 р. № 273 «Протоколи №№ 1-4, № 1-4 уповноважених колгоспників» за 29 січня 1983 р. 20 жовтня 1984 р., № 281 «Протоколи №№ 1-13 засідань правління колгоспу» за 28 січня -09 грудня 1985 р., № 283 «Протоколи № 1-4 зборів уповноважених колгоспників» за 07 лютого 03 листопада 1986 р., № 284 «Протоколи № 1- 14 засідань правління колгоспу» за 13 січня-20 грудня 1986 р, № 287 «Протоколи № 1-4 зборів уповноважених колгоспників» за 07 лютого 09 листопада 1987 р.. № 288 «Протоколи № 1-13 засідань правління колгоспу» за 12 січня-27 грудня 1987 р. не виявлені та зняті з обліку.

Згідно з доповненням до історичної довідки КСП «Чапаївське» с. Мар`янівка Куйбишевського району Запорізької області, дата та номер не вказані, підписаним начальником архівного відділу Куйбишевської райдержадміністрації Запорізької області ОСОБА_4 збори загальних зборів КСП у 1994 р. не проводилися.

Згідно з актом приймання-передавання документів на постійне зберігання від 07.08.2013 р. № 174 від архівного відділу Куйбишевської райдержадміністрації Запорізької області справа № 160 «Протоколи №№ 1-2,1-3, 1 загальних зборів членів КСП і протоколи №№ 1-10 засідань правління КСП» за 17.01.1997 р. 23.12.1999 р. до Державного архіву Запорізької області не передавалася. Справа була вилучена у рамках дослідчих перевірок та вимог Куйбишевської міжрайонної прокуратури кримінальною міліцією Куйбишевського РВ ГУМВС України, долучена до кримінальної справи у якості речового доказу.

Сповіщаємо, що документи з особового складу (в тому числі особові рахунки, книги обліку вихододнів) колгоспу ім. Чапаєва (КСП «Чапаївське») с. Мар`янівка Куйбишевського району Запорізької області за 1981-2000 рр. на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим надати архівні довідки про кількість фактично відпрацьованих вихододнів, про заробітну плату на ОСОБА_1 немає можливості. …».

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що з наданих позивачем документів можна встановити встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих вихододнів позивача за період роботи з 01.07.1981 по 19.10.1993.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача за спірний період містять неправдиві або недостовірні відомості.

Суд вважає, що позивач вчинив всі необхідні дії, передбаченні чинним законодавством України, з метою підтвердження періодів своєї роботи додатковими документами.

Суд звертає увагу на те, що записи в трудовій книжці зроблено у хронологічній послідовності, дані, які містяться в архівній довідці №17 від 12.01.2022, виданої директором Комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів» Кам`янської селищеної ради Пологівського району Запорізької області, в повній мірі узгоджуються із записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.03.1986.

Необхідно зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Також, суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.

Відповідно до положень частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд наголошує, що у разі, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірного періоду було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, натомість за обставинами справи відповідачем жодних дій вчинено не було.

Відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих позивачем документів про ризначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав усі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.07.1981 по 19.10.1993.

Крім того судом установлено, що відповідачем частково зараховано період роботи в КСП Чапаївське з 20.10.1993 по 07.03.2000 відповідно до наказу про звільнення згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 від 11.03.1986, архівних довідок № 05-07/Н1486, № 05-07/Н-1386 від 05.06.2024, наданих Державним архівом Запорізької області, оскільки дата звільнення 04.05.2000 не підтверджується архівними даними.

Як було зазначено вище, відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 11.03.1986, 01.07.1981 позивач прийнят в члени колгоспу ім. Чапаєва (наказ №7 від 18.07.1981), 04.05.2000 позивач звільнений з КСП «Чапаївське» у зв`язку з ліквідацією (наказ №1 від 07.03.2000).

Суд констатує, що дата винесення наказу про звільнення не співпадає з датою звільнення, однак, зазначає про відсутність законодавчо встановленого у роботодавця обов`язку з винесення наказу про звільнення датою звільнення.

Проте, позивачем не заявлено позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до його стажу відповідний період, наслідком чого є відсутність підстав для дослідження судом означених обставин як таких, що не є предметом спору у цій справі.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу період проходження військової строкової служби з 12.11.1982 по 10.12.1984, відображений у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 01.10.1982, суд зазначає наступне.

Судом установлено, що до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової строкової служби з 12.11.1982 по 10.12.1984, відображений у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 01.10.1982, оскільки на титульній сторінці військового квитку слабкий відбиток печатки підприємства, через що не можливо ідентифікувати. Запропоновано надати уточнюючу довідку про період проходження військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналогічно, абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 від 01.10.1982, позивач у період з 12.11.1982 по 10.12.1984 проходив військову служби, що підтверджується відповідними відмітками в його військовому квитку, які засвідчені підписами відповідальних осіб та печатками.

До трудової книжки серії НОМЕР_2 від 11.03.1986 на підставі військового квитка серії НОМЕР_1 від 01.10.1982 внесений запис про проходження позивачем служби.

На період проходження військової служби діяло «Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій», затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590.

Підпунктом «к» частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується, зокрема служба в складі Збройних сил СРСР.

За таких обставин наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду військової строкової служби з 12.11.1982 по 10.12.1984.

Доводи відповідача про незарахування до страхового стажу вказаного періоду, з огляду на те, що на титульній сторінці військового квитку слабкий відбиток печатки, суд вважає безпідставними, оскільки є надмірним формалізмом та вказаний недолік не може нівелювати проходження позивачем військової служби, позбавивши його права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу за період його служби.

За таких обставин, враховуючи, що період з 12.11.1982 по 10.12.1984 підтверджений наведеними вище документами, суд зазначає про наявність підстав для його зарахування до страхового стажу позивача.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є необґрунтованими, як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 86 від 10.09.2024 є протиправним та таким, що не відповідає критеріям визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.

З урахуванням спірного періоду, страховий стаж позивача складає більше 31 року та буде достатнім для призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності за правилами статей 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем було порушено права позивача.

При цьому, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на установлені обставини справи, наведені норми законодавства, вимоги позивача, суд дійшов до висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 86 від 10.09.2024 про відмову ОСОБА_1 призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період його роботи в колгоспі ім. Чапаєва з 01.07.1981 по 19.10.1993, період проходження військової строкової служби з 12.11.1982 по 10.12.1984 відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 від 01.10.1982, у зв`язку з чим призначити йому пенсію за віком з 25.05.2024.

Разом з цим, відповідно до пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення пенсії позивачу були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області, проте обов`язок виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 86 від 10.09.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. Чапаєва з 01.07.1981 по 19.10.1993 та період проходження військової строкової служби з 12.11.1982 по 10.12.1984 відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 від 01.10.1982, у зв`язку з чим призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 25.05.2024.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова