Справа № 725/11431/24
Суддя: Галичанський О. І.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/725/127/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025

Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі Симик І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з вищевказаною адміністративною позовною заявою.

В обґрунтування заявлених вимог , посилалася на те , що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та з 12.09.2017р. перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13.09.2024 року позивач пройшов огляд військово-лікарської комісії та був визнаний придатним до військової служби, повторний огляд призначений на 13.09.2029 року .

ОСОБА_1 було своєчасно уточнено військово-облікові дані та оформлено відстрочку від призову на військову службу на підставі п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки працює водієм ТОВ «СТРОЙУКОМ», яке виконує мобілізаційне завдання (державне оборонне замовлення).

07.11.2024 позивач виявив, що в мобільному додатку «РЕЗЕРВ+» на його електронному військово-обліковому документі з`явилась відмітка «Порушення правил військового обліку», після чого він негайно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , щоб з`ясувати причини появи даної відмітки.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 вказав позивачу, що він отримав повістку про виклик до вказаного відділу ТЦК та СП на 9:00 год. 15.10.2024р., однак не з`явився , чим порушив вимоги абз.2 ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» та ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про оборону України».

07.11.2024р. відносно позивача було складено протокол №2185 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

20 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову №2185 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст .210-1 КупАП , якою накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Позивач вважає , що оскаржувана постанова є неправомірною , оскільки повістка про виклик не вручалась та від її отримання ОСОБА_1 не відмовлявся; постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, протокол про адміністративне правопорушення не містять відомостей , яка саме повістка (для уточнення даних, на проходження ВЛК, для призову на строкову військову службу, мобілізаційне розпорядження) отримана ОСОБА_1 ; облікові дані ним уточнено вчасно , що підтверджується довідкою про надання йому відстрочки за попередній період .

Просить оскаржувану постанову визнати протиправною , скасувати її , а справу закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Стягнути з відповідача на його користь судовий збір та витрати на правову допомогу.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Скерували до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Просили задовільнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечував проти задоволення позову позивача. Підтримав доводи , викладені у відзиві на позовну заяву , у якому посилався на обставини законності винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, встановив наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є (проступок) протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до матеріалів справи , 20.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №2185 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно даної постанови, ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним і перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримавши УкрПоштою повістку №779 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09 год 00 хв.15.10.2024 у вказаний час і дату до вказаного відділу не з`явився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України)

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення як порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Відповідно до витягу з системи ( застосунку) Резерв плюс ( а.с. 15) , ОСОБА_1 07.07.2024 уточнив військово-облікові дані та відповідно отримав право на відстрочку , дійсну до 26.02.2025.

Згідно витягу з порталу « Дія» про бронювання військовозобв`язаного , Левченко працює у ТзОВ « Стройуком» та відповідно йому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

В оскаржуваній постанові, відповідачем зазначено, що отримавши УкрПоштою повістку №779 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09 год 00 хв. 15.10.2024 ОСОБА_1 у вказаний час і дату до вказаного відділу не з`явився.

Хоча , згідно матеріалів справи , повістка на ім`я ОСОБА_1 була відправлена за № 340094, що не відповідає номеру зазначеному в оскаржуваній постанові.

Згідно довідки "Укрпошти" про причини повернення рекомендованого листа , повістка про виклик не була вручена адресату по причині адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Згідно з позицією Великої Палати ВС у справі № 752/11896/17 повернення повістки про виклик до суду з причин не вручення , не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи та не не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її неперебування за адресою.

У рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Так, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Враховуючи наведені норми матеріального і процесуального права, взаємний та достатній зв`язок зібраних по справі доказів у їх сукупності та зважаючи на те, що позивачем було надано належні та допустимі докази в обґрунтування позовних вимог, а відповідачем, у свою чергу, не доведено обґрунтованість та правомірність прийняття оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову частково .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова відповідача підлягає скасування , а справа відносно ОСОБА_1 закриттю, оскільки доказів про належне інформування його та вручення повістки про виклик , матеріали справи не містять.

Крім того , позивач виконав свій обов`язок та у відповідності до встановлених Законом термінів , оформив відстрочку , як особа , що є заброньованою.

Проте , згідно позовних вимог ОСОБА_1 , він просить оскаржувану постанову визнати протиправною

Щодо даних вимог , слід зазначити наступне.

Положенням ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено , що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до даної норми, місцевий загальний суд не наділений повноваженням визнавати протиправною оскаржувану постанову.

Щодо витрат на правову допомогу та судового збору , який позивач просить стягнути з відповідача , суду зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи те, що позивач поніс витрати зі сплати судового збору, тому його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 605,60 грн.

Згідно звіту № 1 до договору №142/24 від 22.11.2024 року про надання правової допомоги , позивачем також понесено витрати на правову допомогу у розмірі 8000 гривень. Дані витрати позивач просить стягнути з відповідача .

Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Керуючись ст. 33, ст. 210-1, 258, 268, 276, 278, 283 КУпАП, ст. 72-73, 77, 79, 269, 272, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов -задовільнити частково .

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_5 №2185 від 20 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закривши провадження по справі.

В задоволенні решти вимог- відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 гривень та 2000 гривень витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський