Справа № 129/2907/24
Суддя: Бондар О. В.
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 129/2907/24
Провадження по справі № 2-а/129/30/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2025 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючої судді Бондар О.В.,

без участі сторін та їх представників розглянув в судовому засіданні в залі суду в місті Гайсині в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Романюк Анни Федорівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

установив:

16.09.2024 р. захисник Романок А.Ф. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 417, винесеної 23.08.2024 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн., справу просить закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення; на обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що згідно оскаржуваної ним постанови ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом на 08.00 год. 20.07.2024 року згідно повістки №537/18.07 від 18.07.2024 року, що підтверджується актами фіксування неприбуття військовзобов`язаного по повістці за вихідними №16592 від 20.07.2024 р., актом №16866 від 23.07.2024 року та актом №17404 від 27.07.2024 р.", чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. З постановою відповідача позивач не погоджується, вважає її незаконною, оскільки 18.07.2024 він самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для оформлення відстрочки в порядку ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із наявністю у його дружини інвалідності 3 групи, службові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 усно повідомили позивача, що на теперішній час він не має права на відстрочку та вручили йому повістку на 20.07.2024 для проходження військово-лікарської комісії. 19.07.2024 ОСОБА_1 направив на офіційну електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву із зазначенням поважності причини своєї неявки 20.07.2024 у зв`язку із відрядженням до м. Запоріжжя, а також надав підтверджуючі документи: копію наказу про відрядження та квиток на потяг. Заява з додатками була підписана кваліфікованим електронним підписом, заява направлена на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 19.07.2024 о 17.50 год., в постанові №417 від 23.08.2024 «20.07.2024 року громадянин ОСОБА_1 надіслав на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву (Вх. №16571 від 20.07.2024) якою повідомив, що не зможе з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно повістки №537/18.07 на 08.00 год. 20.07.2024 року, оскільки він з 19.07.2024 року по 01.08.2024 року буде перебувати у відрядженні в м. Запоріжжі, на підтвердження цього додав копію наказу №31-к від 19.07.2024 року та копію квитка на потяг, та просив зазначені причини неприбуття вважати поважними»; начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 з посиланням на абз.12 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вирішив, що причини неявки за повісткою ОСОБА_1 не є поважними; позивач виконав всі вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме мав поважні причини неявки за повісткою 20.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також повідомив про причини своєї неявки у визначений законодавством строк. Крім того, під час винесення постанови відповідачем були порушені вимоги ст. 268 КУпАП України, а сааме позивачу не надано для ознайомлення матеріали адміністративної справи, складеними відносно нього, не забезпечено право позивача подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, а також позивач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. 16.08.2024 службові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 відібрали у ОСОБА_1 пояснення щодо причин його неявки до ТЦК, в яких ОСОБА_1 зазначав, що вини не визнає, а також службові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 вказали, що заяву позивача від 19.07.2024 з додатками отримали, повідомили, що позивача до адміністративної відповідальності притягати не будуть, оскільки він заздалегідь попередив про причини своєї неявки по повістці та те, що в подальшому на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 надійдуть документи від ТЦК, які саме документи повинні були надійти службові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 не сказали.

Натомість, постанова №417 від 23.08.2024 не містить жодного посилання на пояснення ОСОБА_1 , які були відібрані у нього 16.08.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.11.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача С.Стоколос проти позову заперечив, вважав винесену ним постанову законною, а позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими, однак зазначений відзив та додатки до нього суд до уваги брати не має законних підстав з огляду на подання відзиву поза межами наданого відповідачу строку, а саме п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, тобто з 16.09.2024 р., поважних причин пропуску встановленого судом строку представником відповідача не зазначено, оскільки передбачені законом повноваження ІНФОРМАЦІЯ_1 не є такою причиною, а клопотання про продовження строку подання відзиву заздалегідь до суду не подавалося.

В судове засідання позивач та його представник адвокат Романок А.Ф. не прибули, у заяві представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений по час і місце розгляду справи.

Суд дослідив надані сторонами докази і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Установлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.08.2024 року № 417 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. за те, що ОСОБА_1 18.07.2024 р. отримав повістку № 537/18.07 від не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом на 08.00 год. 20.07.2024 року згідно повістки №537/18.07 від 18.07.2024 року, що підтверджується актами фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вихідними №16592 від 20.07.2024 р., актом №16866 від 23.07.2024 року та актом №17404 від 27.07.2024 р.;20.07.2024 року ОСОБА_1 надіслав на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву (вх. №16571 від 20.07.2024) якою повідомив, що не зможе з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно повістки №537/18.07 на 08.00 год. 20.07.2024 року, оскільки він з 19.07.2024 року по 01.08.2024 року буде перебувати у відрядженні в м. Запоріжжі, на підтвердження цього додав копію наказу №31-к від 19.07.2024 року та копію квитка на потяг, та просив зазначені причини не прибуття вважати поважними»; під час розгляду справи та винесення постанови відповідачем були порушені вимоги ст. 268 КУпАП України, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, йому не надано для ознайомлення матеріали адміністративної справи, складеними відносно нього, не забезпечено право позивача подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, а також позивач 16.08.2024 службові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 відібрали у ОСОБА_1 пояснення щодо причин його неявки до ТЦК, в яких ОСОБА_1 зазначав, що вини не визнає, проте постанова №417 від 23.08.2024 не містить жодного посилання на ці пояснення ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановленим законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечуються систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а також вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер правопорушення.

Отже, відповідно до викладеного, орган чи посадова особа уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. На цьому акцентував увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 524/5741/16-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Системний аналіз правовідносин та нормативно правових актів, що їх регулюють, свідчить про те, що оскаржувана постанова вимогам закону не відповідає, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, йому не надано для ознайомлення матеріали адміністративної справи, складеними відносно нього, відповідачем не забезпечено право позивача подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, а також постанова №417 від 23.08.2024 не містить жодного посилання на пояснення ОСОБА_1 про причини його неявки до ТЦК, відібрані у нього 16.08.2024 службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яких ОСОБА_1 зазначав, що вини не визнає, то за таких обставин оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню, справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП необхідно передати на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Закрити провадження у справі у суду немає законних підстав, оскільки під час розгляду справи порушено право позивача на захист, тому ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно здійснити розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з урахуванням вимог ст. 268 КУпАП.

Порядок розподілу судових витрат визначено ст.139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони,яка не є суб`єктом владних повноважень,всі судові витрати,які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень,що виступав відповідачем у справі,або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В позовній заяві (стор.9) представник позивача зазначає про те, що його витрати на правничу допомогу за підготовку позовної заяви та заяви про забезпечення позову відповідно до додатку до договору про надання правової допомоги від 13.09.2024 р. складають 5000 грн. і це є відповідно до п.1.1.договору та додатку до нього визначений адвокатом Романок А.Ф. та ОСОБА_1 фіксований розмір гонорару, то з огляду на обґрунтованістьрозміру таких витрат та їх пропорційність до предмета спору, значення справи для сторін та суспільства загалом, належну процесуальну поведінку поведінку сторін під час розгляду справи, що не призвела до її затягування, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, суд визнає що розмір таких витрат є завищеним і має становити 3000 грн.; понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1500 грн. (3000 грн./2) зі сплати правничої допомоги та судового збору та в розмірі 484,48 грн., а всього 1984,48 грн., які потрібно стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову № 417 від 23.08.2024 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1700 грн., справу передати на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Процесуальні витрати в розмірі 1984,48 грн. стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2025 р.

Суддя: