Справа № 300/8325/24
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" лютого 2025 р. справа № 300/8325/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 МОУ про протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Черненко Т.Ю. звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить з урахуванням заяви від 01.12.2024:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.04.2024 та по 05.09.2024 з урахуванням фактично виплачених сум; розрахунку та виплати грошового забезпечення та інших додаткових виплат (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки) без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року №1928-IХ станом на 01 січня 2022 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 військовослужбовцю ОСОБА_1 у період з 02.09.2022 по 12.05.2023; ненарахування та невиплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.05.2024 по вересень 2024 року (включно); ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :
- додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.04.2024 по 05.09.2024 з урахуванням фактично виплачених сум;
- грошове забезпечення та інші додаткові виплати за період з 02.09.2022 та по 12.05.2023 (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки) із урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року №1928-IХ станом на 01 січня 2022 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
- грошове забезпечення, за останньою займаною посадою, з урахуванням щомісячних основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років), щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, за період з 01.05.2024 по вересень 2024 (включно);
- середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні у період з 06.09.2024 по 08.10.2024 включно, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, у розмірі 9798,72 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 Про загальну мобілізацію був прийнятий на військову службу за мобілізацією. Наказом командира від 05.09.2024 № 253 був звільнений, на підставі наказу командира НОМЕР_2 окремої бригади ТРО від 28.08.2024 року № 120РС, яким звільнений у відставку за підпунктом б (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. При остаточному розрахунку під час звільнення відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо неврахування та невиплати при звільненні ненараховану та невиплачену раніше додаткову винагороду за постановою КМУ від 28.02.2022 №168 за період лікування від захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, за період з квітня 2024 року та по дату звільнення, оскільки позивач отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення, що підтверджується копіями медичних документів, та мав право на виплату у розмірі, збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні. Також позивач вважає протиправним невиплату щомісячного грошового забезпечення в період з 01.05.2024, оскільки згідно з пунктом 2 розділу I Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. Також, при розрахунку під час звільнення відповідачем не врахувалась виплата грошового забезпечення за період вересень 2022 року та по 12.05.2023 року, оскільки грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось у значно меншому розмірі із застосуванням розрахункової величини, яка не може бути застосована при даному виді обчислення грошового забезпечення. Позивач також зазначає, що при звільненні позивача зі служби та виключенні його зі списків особового складу (05.09.2024) відповідачем остаточний розрахунок при звільненні здійснено із затриманням, а саме 08.10.2024 (підтверджується випискою про зарахування суми). Будь-яких належних та допустимих доказів наявності перешкод щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі виплати належних позивачу сум у відповідні строки, відповідачем не надано. Отже, не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником під час звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за період з 06 вересня 2024 року (наступний день після звільнення) по 08 жовтня 2024 року (день проведення фактичного розрахунку з позивачем).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 45,46).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечив щодо заявлених позовних вимог. Зазначив, що згідно довідки від 16.11.2023 № 5268 позивач 13.11.2023 одержав вибухову травму при безпосередній участі у бойових діях, після чого знаходився на стаціонарному лікуванні у період з листопада 2023 року по 15 квітня 2024 року. За вказаний період позивачу нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення та додаткова винагорода відповідно до п. 11 розділу XXXIV Наказу МОУ № 260. Позивачем було надано довідку ВЛК № 171т від 04.03.2024 року, де зазначено, що позивач потребує продовження безперервного лікування терміном на 2 місяці. Відповідно до п. 11 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку. Вказує, що позивач порушив норми передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, перервав період лікування та не надав підтверджуючих документів на право нарахування та виплати йому грошового забезпечення та додаткової винагороди. Також зазначає, що начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 неодноразово доводилося до позивача про необхідність надання довідки ВЛК, для продовження нарахування та виплати грошового забезпечення, однак дані нагадування позивач ігнорував. Щодо ненарахування грошового забезпечення у період з квітня 2024 року по вересень 2024 року представник відповідача зазначив, що оскільки позивачем не було надано довідки ВЛК для продовження нарахування та виплати грошового забезпечення, то такі виплати не проводились. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 288 від 11.08.2024 позивач відбув частину щорічної основної відпустки, у цей період йому було відновлено грошове забезпечення. Щодо невірного нарахування відповідачем грошового забезпечення період з 02.09.2022 по 12.05.2023, зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 200/3757/20-а, що згідно з Постановою 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим званням), як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом саме на 01.01.2018 року. Щодо остаточного розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку, звертає увагу, що згідно бойового розпорядження військова частина у повному складі вибула для виконання бойових завдань із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на територію Запорізької області де перебуває по даний час. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 253 від 05.09.2024 позивачу нараховано належне йому грошове забезпечення при звільненні в повному обсязі, однак процедура нарахування та виплати коштів унеможливлює здійснення розрахунку при звільненні у день звільнення чи наступний день. Відповідач не володіє власним розрахунковим рахунком, а зобов`язаний замовляти кошти у вищестоящого командування згідно підпорядкуванню. У відповідача відсутні вільні кошти та каса, що також унеможливлює здійснення повного розрахунку у день звільнення чи наступний день. Відповідно до п. 3 розділу XVI наказу МОУ №260 виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків також відповідно п. 10 розділу XXXIV наказу МОУ № 260 - накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів. Зазначає, що вина відповідача у здійсненні невчасного розрахунку при звільненні позивача відсутня, оскільки розрахунок з відповідачем проведено у повному обсязі, а затримка у виплаті грошового забезпечення не призвела до матеріальних втрат чи інших важких наслідків для позивача. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
До суду надійшла відповідь позивача на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з аргументами відповідача (а.с. 67-72).
Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, згідно якого представник відповідача в задоволенні позову просить відмовити (а.с.79-82).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
На підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 Про загальну мобілізацію позивач був прийнятий на військову службу за мобілізацією, що підтверджуються військовим квитком серії НОМЕР_3 (а.с.20-27).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини від 05.09.2024 №253, де, серед іншого, зазначено, що позивача вважати таким, що 05 вересня 2024 справи та посаду здав та вибув зі складу сил і засобів після безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації з місця виконання завдань за призначенням. Підстава: витяг з наказу командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони від 18 серпня 2024 №120-РС, рапорт про здачу посади старшого сержанта (а.с.29).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2023 №5268 про обставини травми, зазначено, серед іншого, старший сержант ОСОБА_1 13 листопада 2023 року одержав вибухову травму. Струс головного мозку. Акубаротравма. Вогнепальне осколкове сліпе поранення голови. Перелом верхньої третини правого стегна. Вогнепальне осколкове сліпе поранення верхньої третини правого стегна та ділянки кульшового суглобу (проникаюче в черевну порожнину). Гематурія. Перелом кісток тазу. Правобічний пневмоторакс, вогнепальне осколкове проникаюче поранення правої половини грудної клітки. За обставин: при безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме під час виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 . 13.11.2023 внаслідок артилерійського обстрілу отримав вибухову травму. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2023 №327 (а.с. 30).
Згідно із копією довідки військово-лікарської комісії від 04.03.2024 №171т , де вказано: серед іншого, стан після відкритої репозиції уламків верхньої третини правої стегнової кістки БІОС (20.02.2024) після її вогнепального перелому (13.11.2023) у вигляді нестійкої розгинальної контрактури правого колінного суглобу при тимчасовому порушенні функцій. За наказом МОЗ №370 від 04.07.2007 травма тяжкого ступеня. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка про обставини поранення від 16.11.2023 №5268 видана командиром військової частини НОМЕР_1 ). На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, потребує продовження безперервного лікування терміном на 2 (два) місяці (а.с. 32).
Крім того, позивачем до матеріалів справи надано наступні документи про проходження ним стаціонарного лікування.
Зокрема, відповідно до виписки КНП КОР Київський обласний центр реабілітаційної медицини №1230, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні після гострої та довготривалої реабілітації з 27.03.2024 по 15.04.2024 (а.с.42).
Згідно виписки КНП КОР Київська обласна лікарня №1230/ЗСУ.НСЗУ. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні і хірургічному відділенні з 15.04.24 по 24.04.2024 (а.с.43).
У період з 24.04.2024 по 11.06.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Державній установі Інститут травматології та ортопедії НАМН України відповідно до виписки №604063 (а.с. 35).
Згідно виписки Національного військово-медичного клінічного центру Головний військовий клінічний центр №8442 Шостацький О.В. перебував на стаціонарному лікуванні з 12.06.2024 по 10.08.2024 (а.с.33-34).
На запит представника позивача, відповідач відповіддю від 15.10.2024 №1475/2/3099нт повідомив, що сума посадового окладу військовослужбовця у період з 02.09.22 по 28.03.2023 становила 2820,00 грн., у період з 29.03.2023 по 05.09.2024 становила 2910, 00 грн. (а.с.38).
Також відповідачем надано розрахунок грошового забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 за період з 02.09.2022 по 12.05.2023 (а.с.40), розрахунок грошового забезпечення за період з 01.04.2024 по 05.09.2024 (а.с.39), довідка про суму грошового забезпечення за період з 01.07.2024 по 31.08.2024 (а.с.41).
Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати йому грошового забезпечення та додаткової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період перебування на лікуванні, не нарахування грошового забезпечення та інших додаткових виплат військовослужбовцю позивачу у період з 02.09.2022 по 12.05.2023 із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.05.2024 по вересень 2024 (включно), ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України № 2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з п.1 ст.9 Закону України № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по даний час безперервно.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
01.04.2022 до постанови № 168, постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни, згідно якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.
Разом з тим, постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Спірним питанням в межах розгляду даної справи є право позивача на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 № 168 за час перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з отриманням 13.11.2023 поранення.
Порядок та умови виплати зазначеної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на час виникнення спірних правовідносин був встановлений рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою № 248/1298 від 25.03.2022.
Пунктом 8 вказаного рішення визначено, що у період дії воєнного стану, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100000 грн. за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
В подальшому, з метою врегулювання та встановлення єдиних підходів щодо порядку виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністром оборони України прийнято рішення - окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, яким серед іншого у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включати військовослужбовців, які [...] у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24.02.2022).
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Отже, виходячи зі змісту наведених норм в контексті спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що збільшена до 100 тисяч гривень додаткова винагорода виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з дня отримання поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) й підставою для видання наказу щодо виплати такої винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2023 №5268 про обставини травми, зазначено, серед іншого, старший сержант ОСОБА_1 13 листопада 2023 року одержав вибухову травму. Струс головного мозку. Акубаротравма. Вогнепальне осколкове сліпе поранення голови. Перелом верхньої третини правого стегна. Вогнепальне осколкове сліпе поранення верхньої третини правого стегна та ділянки кульшового суглобу (проникаюче в черевну порожнину). Гематурія. Перелом кісток тазу. Правобічний пневмоторакс, вогнепальне осколкове проникаюче поранення правої половини грудної клітки. За обставин: при безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме під час виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 . 13.11.2023 внаслідок артилерійського обстрілу отримав вибухову травму. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2023 №327 (а.с. 30).
У період з 27.03.2024 по 10.08.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками, а саме: виписки КНП КОР Київський обласний центр реабілітаційної медицини №1230 (а.с.42), виписки КНП КОР Київська обласна лікарня №1230/ЗСУ.НСЗУ. (а.с.43), виписки Державної установи Інститут травматології та ортопедії НАМН України №604063 (а.с. 35), виписки Національного військово-медичного клінічного центру Головний військовий клінічний центр №8442 (а.с.33-34).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень є факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а умовою для такої виплати є поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини. При цьому, такий факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення (травми) є окремою підставою для такого нарахування та виплати. Іншою підставою є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Згідно довідки військової частини від 16.11.2023 №5268 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) та виписок із медичної карти стаціонарного хворого, перебування позивача на стаціонарному лікуванні пов`язано з наслідками поранення (травми), яке отримано 13.11.2023.
Суд констатує, що обидві вищевказані умови, а саме пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами складеними на позивача, які містяться в матеріалах справи.
При цьому, час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із таким пораненням підтверджується належними доказами (виписками із медичної карти стаціонарного хворого).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди в розмірі збільшеному до 100000 гривень за час проходження такого лікування й її не нарахування у такому розмірі є протиправною бездіяльністю відповідача - військової частини НОМЕР_1 .
Суд зазначає, що в прохальній частині позову, позивач просить суд зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.04.2024 по 05.09.2024 з урахуванням фактично виплачених сум.
Проте, судом встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 27.03.2024 по 15.04.2024, з 15.04.24 по 24.04.2024, з 24.04.2024 по 11.06.2024, з 12.06.2024 по 10.08.2024, що підтверджується відповідними медичними виписками та свідоцтвом про хворобу №1246-а, які містяться в матеріалах справи.
Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 КАС України, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі збільшеному до 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.04.2024 по 10.08.2024 включно, з урахуванням фактично виплачених сум.
Щодо нарахування та виплати грошового забезпечення та інші додаткові виплати за період з 02.09.2022 по 12.05.2023 із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, суд зазначає наступне.
Спірним питанням у цій справі є тлумачення та застосування сторонами Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова №704) та безпосередньо п. 4, яким визначені розміри посадових окладів та окладів за військове звання військовослужбовців.
Позивач вважає, що його грошове забезпечення у спірному періоді має визначатись з врахуванням прожиткового мінімуму для, працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року та 1 січня 2023 року, а відповідач вважає, що позивачем неправильно тлумачиться п. 4 Постанови №704, оскільки редакція його незмінна з 2018 року та є такою, що встановлює розмір посадових окладів військових шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1січня 2018 року.
Правові відносини у цьому спорі врегульовані Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - постанова № 704).
Частиною четвертою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатки 1, 12, 13, 14 до постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..
Тобто, на момент набрання чинності постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Саме із урахуванням такої позиції та із таким правозастосуванням вказаної постанови у цій справі позивачу розраховувалось грошове забезпечення у спірному періоді.
Суд не погоджується із таким розрахунком грошового забезпечення та зазначає, що аналогічне питання вже було неодноразово предметом розгляду Верховним Судом, а у постанові від 02.08.2022 року по справі №440/6017/21 Верховний Суд дійшов до таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:
(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);
(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Таким чином, є обґрунтованими доводи позивача про те, що у спірний період посадовий оклад позивача, його оклад за військовим званням як військовослужбовця, мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не на 1 січня 2018 року).
Таким чином, cуд зазначає, що у межах позовних вимог за період з 02.09.2022 по 31.12.2022 грошове забезпечення позивача мало обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 за Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", а з 01.01.2023 по 12.05.2023 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".
Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення (в тому числі щомісячних додаткових та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 02.09.2022 по 12.05.2023 шляхом урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з відповідними додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та виплатити позивачу його недоотриману частину.
Щодо виплати грошового забезпечення, за останньою займаною посадою, з урахуванням щомісячних основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років), щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, за період з 01.05.2024 по вересень 2024 (включно);
За приписами розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 (далі Порядок №260) грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_4 (далі - військові частини).
Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
З огляду на зазначені норми Положення висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.
Суд зазначає, що необхідність продовження безперервного лікування позивача у спірному періоді підтверджено довідкою ВЛК від 04.03.2024 №171 (а.с. 32), а також в матеріалах справи містяться виписки КНП КОР Київський обласний центр реабілітаційної медицини №1230 (а.с.42), КНП КОР Київська обласна лікарня №1230/ЗСУ.НСЗУ. (а.с.43), Державної установи Інститут травматології та ортопедії НАМН України №604063 (а.с. 35), Національного військово-медичного клінічного центру Головний військовий клінічний центр №8442 (а.с.33-34), які підтверджують безперервне перебування позивача на стаціонарному лікуванні. Кожна із цих виписок містить рекомендації про необхідність продовження лікування позивача у періоді з 01.04.2024 по 10.08.2024. Як наслідок згідно постанови ВЛК, яка оформлена у формі Свідоцтва про хворобу №1246-а від 26.07.2024 позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням із військового обліку та зазначено про потребу у звільненні від службових обов`язків за станом здоров`я на термін необхідний для оформлення звільнення, але не більше як на 30 календарних днів.
При цьому, є безпідставними посилання представника відповідача на необхідність отримання позивачем додатково довідки ВЛК, з мотивів, що довідкою ВЛК від 04.03.2024 №171 визначено потребу продовження лікування терміном на два місяці, оскільки редакція Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" станом на дату прийняття рішення про необхідність більш тривалого лікування позивача, а саме 04.03.2024 не передбачала такої умови. Змінена редакція п. 11 ст. 10-2 вказаного Закону набрала чинності 18.05.2024 і не може поширювати свою дію на спірні правовідносини.
Тобто матеріалами справи, зокрема постановами ВЛК від 04.03.2024 та від 26.07.2024 та виписками лікувально-медичних закладів підтверджено право позивача на отримання грошового забезпечення за останньою займаною посадою у періоді перебування позивача на безперервному лікуванні з моменту його поранення та до моменту його виписки з лікувального закладу 10.08.2024, оскільки таке безперервне лікування здійснювалось в зв`язку із отриманим пораненням тяжкого ступеня, яке пов`язане із захистом Батьківщини. Вказане зокрема висвітлене у постанові штатної ВЛК, яка затверджена Центральною військово-лікарською комісією ЗС України 07.08.2024 (а.с. 36) .
Суд зазначає, що згідно з наданого розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.04.2024 по 05.09.2024, у період з травня 2024 по липень 2024 грошове забезпечення не нараховувалось, з серпня 2024 по вересень 2024 частково проводилась виплата грошового забезпечення (а.с.39).
Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошове забезпечення в повному обсязі за період проходження військової служби з травня 2024 року по серпень 2024 року включно.
Щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні у період з 06.09.2024 по 08.10.2024.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно із частиною 2статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-ХІІ) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Разом із тим, приписами наведених правових актів не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.
Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), у якому визначені основні трудові права працівників.
Відтак, суд звертає увагу на те, що за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.
Суд зазначає, що оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи КЗпП.
Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд, зокрема у постановах від 20.01.2021 у справі №200/4185/20-а, від 31.03.2021 у справі №340/970/20, від 24.06.2021 у справі №480/2577/20, дійшов висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 31 жовтня 2019 року (справа №825/598/17).
При цьому, суд звертає увагу на те, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2020 року (справа №806/305/17).
В той же час для пропорційного обрахунку розміру середнього заробітку необхідно встановити розмір усіх належних звільненому працівникові сум, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Таким чином, суд зазначає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак стягнення такого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є можливим за наявності двох умов, а саме - факту невиплати належних працівникові сум при звільненні та факту проведення з працівником остаточного розрахунку.
Судом встановлено, що позивач виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення 05 вересня 2024 року відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2024 №253 (а.с.29).
Також судом при розгляді цієї справи встановлено протиправність дій відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі збільшеному до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.04.2024 по 10.08.2024 включно, з урахуванням фактично виплачених сум, та те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошове забезпечення за період проходження військової служби з травня 2024 по серпень 2024 включно.
За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем не проведено із позивачем остаточний розрахунок, а такий буде здійснено після розгляду даної справи.
Враховуючи відсутність факту проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості захистити своє порушене право шляхом подання відповідного позову до адміністративного суду після проведення відповідачем з ним остаточного розрахунку при звільненні, у випадку невиконання відповідачем обов`язку щодо виплати такого середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні в порядку передбаченому ст. 117 КЗпП України.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.04.2024 по 10.08.2024 з урахуванням фактично виплачених сум, ненарахування грошового забезпечення та інших додаткових виплат військовослужбовцю позивачу у період з 02.09.2022 по 12.05.2023 із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.05.2024 по серпень 2024 (включно).
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.04.2024 по 10.08.2024 з урахуванням фактично виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та інші додаткові виплати за період з 02.09.2022 по 12.05.2023 (у тому числі грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки) із урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02 грудня 2021 року №1928-IХ станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, за останньою займаною посадою, з урахуванням щомісячних основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років), щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, за період з 01.05.2024 по серпень 2024 (включно).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.