Справа № 420/578/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/578/24

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 21.11.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Молодові В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №420/578/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Одеській області, про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність) з 01 листопада 2023 року. Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити з 01 листопада 2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням раніше проведених виплат.

11 листопада 2024 року до суду надійшла заява (вхід.№ЕП/62366/24) позивача, в якій він просить суд:

1. прийняти додаткове судове рішення про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/578/24 від 27 березня 2024 року згідно ст. 382 КАС України "Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах";

2. вказаним додатковим судовим рішенням встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУПФ України в Одеській області подати в установлений судом термін, звіт про виконання рішення суду по справі 420/578/24 від 27 березня 2024 року;

3. накласти на керівника ГУПФ України в Одеській області у порядку ч.2 ст. 382 КАС України штраф за невиконання судового рішення від 27 березня 2024 року з виплатою половини штрафу на мою користь;

4. постановити окрему ухвалу відповідно ч.ч.1, 2, 5, 6 ст. 249 КАС України відповідно тривалого невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року яке є порушенням Законів та Конституції України.

В обґрунтування поданої заява ОСОБА_1 зазначала, що за виконавчим листом №420/578/24 виданим 28 червня 2024 року Одеським окружним адміністративним судом, було відкрите виконавче провадження №75546089 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі ВПВР УЗПВР ПМУ МЮ (м. Одеса)) Пхіденком О.С. про зобов`язання ГУПФ України в Одеській області здійснити з 01 листопада 2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням раніше проведених виплат. 14 липня 2024 року позивачем було направлено заяву щодо причин невиконання рішення суду за №420/578/24 та про виниклу заборгованість, спричинену невиконанням рішення суду. 30 липня 2024 року за №21577-20080/Л-02/8-1500/24, за електронним підписом начальника ГУПФ України в Одеській області, Буряченко О., було надано відповідь наступного змісту: "На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року по справі №420/578/24, Головним управлінням, 18 квітня 2024 року проведено перерахунок пенсії з 01 листопада 2023 року без обмеження максимальним розміром. Розмір Вашої пенсії з 01 серпня 2024 року становитиме 23 610 грн." Але, вищезазначене у названому листі не відповідає дійсності, так як в наданому перерахунку пенсії з пенсійної справи №-МВС зазначено, що підсумок пенсії (з надбавками) у серпні складає 24 029,44 коп, а фактично виплачено: 23 610 грн. Тобто, умисно протиправно спотворюють фактичні дані, а саме: зазначають про начебто проведений перерахунок відповідно до рішення суду, (при цьому умисно не зазначають дату та номер судової справи), який насправді не проводять жодним чином.

Таким чином, на думку позивача, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року у справі №420/578/24, відповідачем не виконується.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 (вхід.№ЕП/62366/24 від 11 листопада 2024 року) про встановлення судового контролю з виконання рішення суду по справі №420/578/24 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення (ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року) в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд має право брати активну роль у реалізації сторонами своїх та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення. У зв`язку із чим наявні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі. Враховуючи факт відсутності в матеріалах справи доказів виконання відповідачем рішення суду у повному обсязі, беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, при цьому обов`язок суду контролювати виконання свого рішення закріплено безпосередньо Конституцією України.

Апелянт зазначає про наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Судом першої інстанції було фактично здійснено перекопіювання відповіді ГУПФ України в Одеській області з заяви про встановлення судового контролю навіть з посиланнями на Рішення ЄСПЛ. Після цього в оскаржуваній ухвалі було зазначене про таке: "Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, зазначені процесуальні дії, як вище вже зазначалось, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами." Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду підлягає скасуванню, а вимога про зобов`язання відповідача подати до суду першої інстанції звіт про виконання рішення суду задоволенню.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Колегія суддів, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Відтак, ураховуючи вказані вище обставини, суд першої інстанції не вбачав фактичних та правових підстав для реалізації свого диспозитивного права покладення (в порядку ч.1 ст. 382 КАС України) на відповідача як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, обов`язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, у зв`язку із чим у задоволенні заяви позивача слід відмовити.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 370, 372, ч.1 ст. 382 КАС України, ч.1 ст. 1, ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Підстави та порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначені ст. 382 КАС України.

Так, ч.1ст. 382 КАС України (в редакції, що діяла на час вирішення спірного питання) встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі №420/11308/24 набрало законної сили.

В свою чергу, у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №804/2076/17 зазначено, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

При цьому, незважаючи на існування інституту судового контролю, саме виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Крім того, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 липня 2018 року у справі №235/7638/16-а та в ухвалі від 23 квітня 2019 року у справі №805/516/18-а.

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат за вказаною бюджетною програмою, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України є відповідальним виконавцем та розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Відповідач є одержувачем бюджетних коштів.

Тобто, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року по справі №405/3663/13-а.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати під час вирішення спірного питання відсутні.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 308, 310, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.3 ст. 328, ст. 382 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.