Справа № 335/6688/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 335/6688/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.08.2024 року (головуючий суддя Білоус О.О.)

в адміністративній справі №335/6688/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Управління патрульної поліції в Запорізькій області, сержанта поліції Дан Альони В`ячеславівни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Запорізькій області, сержанта поліції Дан Альони В`ячеславівни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.06.2024 року поліцейською взводу 2 роти 1 батальйону 4 УПП в Запорізькій області сержантом поліції Дан А.В. винесено постанову серії ГАБ № 177539 від 02.06.2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення, у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.08.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував доведеністю належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, про правомірність постанови серії ГАБ № 177539 від 02.06.2024 року та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Вказує, що те, що на службовий планшет відповідача надійшов виклик про виявлення боєприпасів, зброї, вибухівки не є виною позивача. На службі 102 не уточнили при здійсненні позивачем виклику. Вказує, що в під`їзді був ящик гранатів (фруктів).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.06.2024 року поліцейською взводу 2 роти 1 батальйону 4 УПП в Запорізькій області сержантом поліції Дан А.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення, у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 02.06.2024 року о 19-20 год. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 здійснив неправдивий виклик на спецлінію 102, та повідомив, що у нього біля дверей квартири лежать 36 гранат у ящику, хоча насправді цього факту не було, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

Позивач вважає протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення серії ГАБ № 177539 від 02.06.2024 року.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 183 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику служби, зокрема поліції.

При цьому, дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліції.

Особа викликає поліцейського ніби то для зупинення вчинення правопорушення, знаючи про те, що у цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу.

Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою і бажає даремного виїзду на місце виклику поліцейських, у тому числі.

Статтею 183 КУпАП визначено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань тягне за собою накладення штрафу від 50-ти до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі за ст.183 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП України, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

В силу ст. 288 КУпАП перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на підтвердження правомірності своїх дій/рішень та спростування доводів позивача.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивач зазначає, що 02.06.2024 року о 19-20 год. за адресою АДРЕСА_1 на спецлінію 102 здійснив виклик, та повідомив, що у нього біля дверей квартири лежать 36 гранат у ящику.

Разом з тим, як встановлено судом, інформація, яка була повідомлена позивачем 02.06.2024 року на спецлінію « 102» не була підтвердженою в ході приїзду працівників поліції.

Факт виклику поліції позивачем не заперечується.

Водночас, з матеріалів відеофіксації, які наявні в матеріалах справи та переглянуті судом, вбачається, що прибувши на місце події, поліцейськими встановлено заявника ОСОБА_1 , останній підтвердив звернення в поліцію, однак фактично відмовлявся спілкуватися з працівниками поліції, причину виклику не вказав, поводився агресивно, виражався нецензурною лайкою в бік поліцейських, розмову зафіксовано на нагрудну боді камеру поліцейського.

Відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Так, частиною 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дожнього руху.

Слід зазначити, що відомостями відеозаписів підтверджується про те, що 02.06.2024 року прибувши на виклик позивача поліцейськими біля дверей квартири позивача не виявлено гранат.

Отже, інформація, яка була повідомлена позивачем на спецлінію «102» про наявність біля його дверей ящику з 36 гранатами не була підтвердженою в ході приїзду працівників патрульної поліції.

Та й сам позивач, як свідчать матеріали відеофіксації, щодо повідомлених ним обставин по суті нічого не пояснив, фактично відмовлявся спілкуватися з поліцейськими, які прибули на виклик.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять доказів, що свідчать про вчинення будь-якого злочину, правопорушення або інших не передбачених законом дій, які б порушували права, інтереси ОСОБА_1 або створювали загрозу його здоров`ю, життю або майну, які б були обґрунтованою правдивою підставою для виклику екстрених служб, а саме поліції.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 викликав працівників поліції ніби то для зупинення вчинення правопорушення, знаючи про те, що у цьому немає ніякої необхідності.

Отже, поліцейський, встановивши, що повідомлена позивачем інформація є неправдивою, оскільки ніякого випадку, про який зазначав позивач у своєму виклику на лінію « 102», не було, в зв`язку з чим захисту не потребував, правомірно виніс щодо ОСОБА_1 постанову за ст. 183 КУпАП.

Твердження позивача про те, що відсутні докази про вчинення ним правопорушення не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються матеріалами відеофіксації,.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відбувся в межах повноважень органів Національної поліції, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, неупереджено, добросовісно, розсудливо, своєчасно, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а також з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, з яким його ознайомлено.

За висновками Верховного Суду, наведеного у постанові від 22.05.2020 року у справі № 825/2328/16, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Таких порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Крім того, такі процедурні порушення, допущені контролюючим органом під час розгляду справи про правопорушення, не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження факту правопорушення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено порушення при винесенні постанови *** вимог ст. 245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Натомість, відповідачем доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та, що постанова, винесена його посадовою особою, є законною та обґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, відповідачем доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. 241-245, 250, 272, 286, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.08.2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття 04.02.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 ст. 328 КАС.

В силу пункту 2 частини 5 ст. 328 КАС постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно статті 329 КАС України

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова