Справа № 320/11114/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року №320/11114/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справ за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати підпункт 5.9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 136 від 08 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30.08.2022 року №443ад та від 30.09.2022 року №113»;

- визнати протиправним та скасувати підпункт 6.4.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 136 від 08 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30.08.2022 року №443ад та від 30.09.2022 року №113».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що за результатами проведеного службового розслідування його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а також до матеріальної. При цьому він стверджує, що його не було ознайомлено з наказом від 08.11.2022 про призначення службового розслідування, а про результати його проведення позивач дізнався від інших військовослужбовців як і про суть виявлених порушень. Позивач стверджує, що належним чином виконував свої службові обов`язки та діяв відповідно до законодавства і складеної обстановки. На думку позивача, його притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності без встановлення необхідних підстав, без дослідження наявності чи відсутності бойового імунітету.

Відповідач надав суду відзив, в якому позов не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. Вина позивача та склад правопорушення були підтверджені в ході службового розслідування, оскільки позивач порушив правила поводження зі зброєю.

Зазначає, що позивач своїми діями грубо порушив вимоги наказу Міністра оборони України від 29.06.2005 року №359 "Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України". Так, висновком службового розслідування встановлено, що втрата зброї та боєприпасів сталася внаслідок протиправної поведінки позивача ,яка полягала у невиконанні чи неналежному виконанні ним обов`язків військової служби, зокрема не здійснення належного контролю та належне зберігання військового майна, що призвело до втрати зброї та боєприпасів.

Позивач подав відзив на позовну заяву, у якому навів заперечення щодо доводів відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Капітан ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

У період з 28.06.2022 по 26.08.2022 проведено позапланову інвентаризацію стрілецької зброї (ракет, боєприпасів) у військовій частині НОМЕР_1 , за результатами якої складено акт №1074, в якому зафіксовано, що фактична наявність стрілецької зброї, боєприпасів та майна, яке рахується за службою ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 , не відповідає обліковим даним служби ракетно-артилерійського озброєння.

Зокрема встановлено, що в першій авіаційній ескадрильї військової частини НОМЕР_1 с нестача 5,45 мм автомат АК-74 у кількості 2 од., 5,45 мм автомат АКС-74 у кількості 1 од., 5,45 мм автомат АКС-74У у кількості 1 од, 9 мм пістолет ПМ у кількості 13 од, 9 мм автоматичний пістолет АПС у кількості 4 од., 5,45 мм набої з кулею ПС В36-270-89 у кількості 17 546 шт., 5,45 мм набої з кулею ПС М57-539-88 у кількості 120 шт., 5,45 мм набої з кулею ПС Я04-60-77 у кількості 120 шт., 5,45 мм набої з кулею ПС Д97-86-3 у кількості 120 шт., 9 мм набої до ПМ К54-38-85 у кількості 1 024 шт., 30 мм однозіркові РСП 4В -20-86 у кількості 210 шт.. на загальну суму з кратністю 857 415,90 грн.

У зв`язку із вказаним було призначено службове розслідування з метою встановлення причин виникнення завданої шкоди, її розміру, винних осіб, а також притягнення винних осіб до відповідальності.

Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та на підставі акта позапланової інвентаризації по службі ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2022, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.08.2022 №443ад «Про призначення службового розслідування», наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 №113 «Про продовження службового розслідування» призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2022 №443ад», з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, було проведено службове розслідування відносно факту втрат та нестач стрілецької зброї та боєприпасів служби ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 , результати якого зафіксовано в акті службового розслідування по факту страт та нестачі стрілецької зброї та боєприпасів служби ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 .

За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ № 136 від 08.11.2022 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2022 року № 443ад та від 30.09.2022 року № 113», відповідно до якого, за неналежне виконання вимог статей 11, 12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 та 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України внаслідок чого було завдано шкоду державі позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та за заподіяну шкоду державі щодо втрати військового майна, та відповідно до пункту 4 частини 1 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03 жовтня 2019 року № 160-1X, "Переліку озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року № 604, пункту 8 статті 8 розділу ІІІ Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03 жовтня 2019 року №160-1Х, втрачену зброю та боєприпаси другої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 , та з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ним шкоди позивача притягнули до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі 107 176,99 грн (сто сім тисяч сто сімдесят шість гривень 99 копійок).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем наказу № 136 від 08.11.2022 в оскаржуваній частині, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду врегульовані статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі - Закон № 160-IX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Статтею 1 Закону № 160-IX передбачено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності (пункт 4); пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (пункт 5).

Статтею 3 Закону № 160-IX передбачені підстави та умови притягнення до матеріальної відповідальності, а саме, підставами є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

За статтею 8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст. ст. 47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України (затверджений наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608; далі - Порядок № 608).

За визначенням п. 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (п. 7 Порядку № 608).

Відповідно до п. 1 розділу II Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для таких висновків:

- до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі встановлення в ході службового розслідування завдання ним прямої дійсної шкоди державі, внаслідок протиправної поведінки у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків та встановленням причинного зв`язку між протиправною поведінкою такої особи і завданою шкодою із обов`язковим встановленням вини особи в завданні такої шкоди;

- під час проведення службового розслідування комісією має бути перевірено та встановлено наявність/відсутність обставин, що виключають матеріальну відповідальність;

- Закон № 160-IX розмежовує підстави для застосування до особи обмеженої матеріальної відповідальності та повної або підвищеної матеріальної відповідальності.

Разом з цим, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 333/7160/17.

За висновками Верховного Суду в частині щодо обставин встановлення та підтвердження вини військовослужбовця, завдання дійсної прямої шкоди державі у постановах від 19.12.2019 у справі № 813/3018/16, від 25.03.2020 у справі № 825/1000/18 та вирішуючи спір у подібних правовідносинах, суд надає правову оцінку доводам учасників справи на предмет наявності порушеного права чи інтересу, в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку.

Отже, підсумовуючи викладене у своїй сукупності, суд вказує, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 Закону №160-IX, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Тобто, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Як встановлено судом підставою притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності стали висновки службового розслідування про втрату зброї та боєприпасів, внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_1 , яка полягала у невиконанні чи неналежному виконанні ним обов`язків військової служби (за наказом начальника не організував та не проконтолював переміщення до кімнати зберігання формулярів технічного будинку 2 авіаційної ескадрильї зброї та боєприпасів 1 авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 , в результаті чого зброя та боєприпаси залишилися без нагляду, що призвело до їх втрати.

Так, в ході проведеного службового розслідування було встановлено наступне.

24 лютого 2022 року орієнтовно о 05 год 35 хв по стоянці першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 був нанесений ракетний удар з боку збройних сил російської федерації. Ударною хвилею печатки та замки кімнати зберігання зброї були зірвані, ящики зі зброєю та боєприпасами були цілі, неушкоджені, закриті на замки та опечатані.

Повернувшись з чергового бойового вильоту виконуючим обов`язки заступника командира 1 авіаційної ескадрильї підполковник ОСОБА_2 за командою керівного складу військової частини НОМЕР_1 віддав усний наказ (через начальника з інженерно-авіаційнлі служби 1 авіаційної ескадрильї в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 ) старшому техніку обслуги обслуговування літака та двигуна і засобів аварійного покидання літака першої авіаційної ескадрильї капітану ОСОБА_1 , проконтролювати завантаження залишків військового майна НОМЕР_2 авіаційної ескадрильї, спеціального спорядження льотного складу, у тягач та перебазуватися на територію стоянки 2 авіаційної ескадрильї з метою збереження військового майна, в тому числі зброї та боєприпасів, які закріплені за підрозділом 1 авіаційної ескадрильї в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до пояснень підполковника ОСОБА_2 , з моменту оголошення бойової тривоги 24 лютого 2022 року о 04.00 год. до моменту зарулювання ним на стоянку 1 авіаційної ескадрильї після бойового вильоту пройшло 12 год. Доповідей від особового складу НОМЕР_2 авіаційної ескадрильї щодо не отримання ними зброї та боєприпасів та про проблеми з документацією щодо видачі зброї та боєприпасів не надходило.

24 лютого 2022 року близько 18.45 год підполковник ОСОБА_4 отримав доповідь від позивача, що перебазування військового майна 1 авіаційної ескадрильї на стоянку 2 авіаційної ескадриль пройшло без зауважень.

Вранці 25 лютого 2022 року підполковнику ОСОБА_4 стало відомо про відсутність обліку зброї та боєприпасів, які закріплені за особовим складом 1 авіаційної ескадрильї, про що останнім було здійснено доповідь командиру військової частини НОМЕР_1 .

Згідно із поясненнями старшого авіаційного техніка першої авіаційної ескадрильї в/ч НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 зазначив, що 24 лютого 2022 року, позивач був старшим серед особового складу в 1 авіаційній ескадрильї, який прибув на територію 1 авіаційної ескадрильї о 08.00 год та давав цілий день вказівки особовому складу 1 авіаційної ескадрильї.

24 лютого 2022 року о 08.00 год позивач прибув на стоянку першої авіаційної ескадрильї. Після прибуття він зателефонував та запитав, про те, як діяти в подальшому у заступника начальника інженерно-авіаційної служби 1 авіаційної майора ОСОБА_6 , який на той момент знаходився на території 2 авіаційної ескадриль в/ч НОМЕР_1 , на що майор ОСОБА_6 відповів, робити на свій розсуд.

Після чого, позивач разом з особовим складом, який прибув та лейтенантом ОСОБА_5 зайшли до будинку 1 авіаційної ескадрильї, де побачили вибиті двері, вибиті вікна в групах, а також в кімнаті чергового стоянки підрозділу, де знаходилася зброя та боєприпаси в ящиках 1 авіаційної ескадрильї. Ці ящики були закриті та опечатані.

У період з 23 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року зброя, боєприпаси та військове майно на території першої авіаційної ескадрильї зберігались згідно керівних документів. Майно особового складу зберігалось в групах, групи були закриті та опечатані матеріально відповідальними особами. Зброя, боєприпаси зберігались в кімнаті чергового стоянки підрозділу першої авіаційної ескадрильї, закритій опечатаній матеріально відповідальної особи. Після вибуху ракет на території першої авіаційної ескадрильї двері в кімнаті зберігання зброї були вибиті ударною хвилею. Ящики зі зброєю та боєприпасами були цілі неушкоджені закриті на замки та опечатані.

Весь особовий склад першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 разом з черговим стоянки підрозділу лейтенантом ОСОБА_5 прийняли рішення, що зброю та боєприпаси потрібно перемістити в замаскований командний пункт першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 .

Близько о 16 год 50 хв підполковник ОСОБА_2 дав усний наказ капітану ОСОБА_1 бути старшим на території першої стоянки авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 . Після цього наказу капітан ОСОБА_1 зайшов на замаскований командний пункт першої авіаційної ескадриль військової частини НОМЕР_1 , де знаходився лейтенант ОСОБА_5 та інший особовий склад першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 та побачив, що ящики зі зброєю та боєприпасами відкриті, та деякі автомати стояли біля стіни замаскованого командного пункту першої авіаційної ескадриль військової частини НОМЕР_1 . Після чого капітан ОСОБА_1 наказав черговому стоянки підрозділу першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_5 та особовому складу першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 , щоб вони почали завантажувати зброю та боєприпаси на тягач військової частини НОМЕР_1 . Після завантажування зброї та боєприпасів першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 насипом в кузов тягача, капітан ОСОБА_1 доповів підполковнику ОСОБА_2 , що тягач зі зброєю та боєприпасами, виїхав зі стоянки першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 до стоянки другої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 .

Капітан ОСОБА_1 переконавшись, що на замаскованому командному пункті першої авіаційної ескадрильї та в будинку першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 зброї та боєприпасів, та іншого майна - не залишилось, зачинив ворота стоянки першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 та покинув територію першої авіаційної ескадрильї на велосипеді перед цим зателефонувавши по мобільним засобам зв?язку підполковнику ОСОБА_2 , і доповівши про виконання його наказу на перебазування орієнтовно о 18 год 00 хв.

Орієнтовно о 19 год 00 хв капітан ОСОБА_1 прибув до укриття № 210 стоянки другої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 . Після прибуття на територію другої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 дізнався, що тягач зі зброєю був вже розвантажений. Зброю та боєприпаси після розвантаження - не перевіряв, доповідь про наявність чи відсутність командиру першої авіаційної ескадрильї підполковнику ОСОБА_2 - не робив. Капітан ОСОБА_1 з особовим складом, який доставив зброю та боєприпаси - не спілкувався та не цікавився подальшим розміщенням зброї та боєприпасів, чергування за охороною зброї та боєприпасів першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 - не організував.

24 лютого 2022 року, орієнтовно з 10 год 00 хв до 18 год 00 хв, старший авіаційний механік першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_7 в своїх поясненнях підтвердив, що забирав ящики зі зброєю разом з позивачем, на військовому КАМАЗІ, з першої авіаційної ескадрильї до кімнати зберігання формулярів.

Так, суд зазначає, що зі змісту Закону № 160-IX, яким регулюються спірні правовідносини, слідує, що притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди.

При цьому, Закон № 160-IX також містить поняття «пряма дійсна шкода», за визначенням якого, це збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Водночас відповідачем не встановлено обставин щодо розкрадання або умисної втрати позивачем зброї та боєприпасів до неї, як і не вбачається за можливе з матеріалів службової перевірки встановити конкретний період втрати такої зброї та боєприпасів, як і відсутні докази, які б підтверджували найменування та кількість втраченої саме з вини позивача зброї та боєприпасів.

За висновками суду службовим розслідуванням не встановлено наявність причинного зв`язку між поведінкою позивача і настанням шкоди, вина позивача у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності.

При цьому, відповідачем не взято до уваги Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2124-IX (далі - Закон України № 2124-IX).

Законом України від 15.03.2022 № 2124-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах дії воєнного стану» внесено зміни до Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII та статтю 1 після абзацу 2 доповнено новим абзацом такого змісту: «бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України».

З аналізу викладеного вбачається, що військовослужбовці звільняються від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати військового майна, під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту.

Однак, при прийнятті оскаржуваного наказу в частині, що стосується позивача, відповідачем наведені норми не враховувалися, при службовому розслідуванні обставини наявності/відсутності бойового імунітету у позивача не перевірялися.

Відтак, відповідачем під час службового розслідування не вчинено дій, передбачених Порядком № 608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Тобто, відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення.

Підсумовуючи суд зазначає, що службовим розслідуванням не установлено та відповідачем не надано належних та допустимих доказів про заподіяння позивачем державі шкоди, у зв`язку із чим він має нести повну матеріальну відповідальність.

Суд звертає увагу, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни.

Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №817/1318/17.

Разом з цим, як в оскаржуваній частині наказі, так і в акті службового розслідування мотивувальна частина відносно позивача зводиться виключно до цитування зазначених вище положень Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України без наведення обставин, на яких ґрунтуються такі висновки та без конкретизації вчинених позивачем порушень з посиланням на відповідні докази.

Однак, для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 813/1021/17, у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року в справі 813/2250/17.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про невідповідність оспорюваних пунктів наказу в частині, що стосується позивача критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановленого судом та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2952,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №15 від 10.02.2023 за дві позовні вимоги немайнового характеру та подання заяви про забезпечення позову.

Оскільки адміністративний позов задоволено, а ухвалою суду у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, сума судового збору, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача складає 2147,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати підпункт 5.9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 136 від 08 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30.08.2022 року №443ад та від 30.09.2022 року №113».

3. Визнати протиправним та скасувати підпункт 6.4.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 136 від 08 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30.08.2022 року №443ад та від 30.09.2022 року №113».

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.