Справа № 620/10906/24
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства «ПІВНІЧ АГРО» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «ПІВНІЧ АГРО» до Головного управління ДПС у Чернігівській області відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Фермерське господарство «ПІВНІЧ АГРО» звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Фермерське господарство «ПІВНІЧ АГРО» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що Фермерське господарство «ПІВНІЧ АГРО» зареєстровано 13.12.2012 року та має вид діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.63 Післяурожайна діяльність; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 01.64 Оброблення насіння для відтворення, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 розділу І, п. 75.1 ст. 75 розділу II Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - ПК України), проведено камеральну перевірку щодо термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб (КБК 18010600) по ФГ «ПІВНІЧ АГРО». Перевіркою встановлено порушення вимог пп. 57.1 ст. 57, п. 287.3 ст. 287 ПК України у періоді з 08.08.2023 року по 28.12.2023 року. Відповідальність передбачена п.124.1 ст.124 ПКУ. За результатами перевірки складено акт від 06.03.2024 року №3005/Ж5/25-01-04-06-02.

Вказаний акт камеральної перевірки направлено платнику 06.03.2024 року з повідомленням про вручення поштового відправлення та вручено 14.03.2024 року.

Від ФГ «ПІВНІЧ АГРО» надійшло заперечення до вказаного акту (вх. Головного управління ДПС у Чернігівській області від 02.04.2024 року №9302/6/25-01), за результатами розгляду якого складено висновок від 10.04.2024 року №75/Ж7/25-01-04-03 пре необґрунтованість аргументів, викладених платником у запереченнях та залишено висновку акту без змін. ФГ «ПІВНІЧ АГРО» направлене відповідь листом від 11.04.2024 року №4668/6/25-01-04-03-06.

За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення (дат - ПНР) за формою «Ш» від 12.04.2024 року №5781/Ж10/25-01-04-06-02 на суму 182800,01 грн та направлено платнику 12.04.2024 року з повідомленням про вручення поштового відправлення та вручено 18.04.2024 року.

При перевірці використано: дані інтегрованої картки платника податків ІКС «Податковий блок» щодо несвоєчасної сплати податку, збору, платежу; СЕА ПДВ; дані ІКС ДПС України; подана податкова звітність. Детальна інформація вказана в Акті камеральної перевірки.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням форми «Ш» від 12.04.2024 року №5781/Ж10/25-01-04-06-02, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, за загальним правилом обов`язок з обчислення суми податкового зобов`язання і зазначення такої у відповідній податковій декларації покладено на платників податків (крім випадків, передбачених ПК України). Строк для сплати податкового зобов`язання становить 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (крім випадків, встановлених цим Кодексом).

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач самостійно задекларував зобов`язання відповідно до розрахунків земельного податку від 08.08.2023 року. Отже, такі зобов`язання є узгодженими.

Факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

Камеральною перевіркою встановлено несвоєчасна сплата узгоджених сум: 18010600 Орендна плата з юридичних осіб:

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 19.12.2023 року сума 57975,49 грн, 133 дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 19.12.2023 року сума 92024,51 грн, 133 дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 19.12.2023 року сума 20000,00грн, 133 дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 21.12.2023 року сума 240000,00 грн, 135 дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 25.12.2023 року сума 125172,19грн, 139 дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 25.12.2023 року сума 323319,87грн, 139 дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 25.12.2023 року сума 119827,81грн, 139дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 25.12.2023 року сума 74680,13 грн, 139дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 27.12.2023 року сума 368467,55 грн, 141 дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 27.12.2023 року сума 6532,45 грн, 141 дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 28.12.2023 року сума 200000,00 грн, 142 дні прострочення;

- Податковий розрахунок земельного податку від 08.08.2023 року № граничний термін сплати - 08.08.2023 року, дата фактичної сплати 28.12.2023 року сума 200000,00 грн, 142 дні прострочення.

До позивача застосовано штрафні санкції згідно положень п. 124.1 ст. 124 ПК України.

Пунктом 124.1 цієї статті передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 124.2 ст. 124 ПК України встановлено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Пунктами 109.2, 109.3 ст. 109 ПК України визначено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

У випадках, визначених п. 123.2-123.5 ст. 123, п. 124.2,124.3 ст. 124, п. 125-1.2-125-1.4 ст. 125-1цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

З аналізу вищенаведених правових норм висновується, що у разі застосування контролюючим органом до платника податку штрафу за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання на підставі п.124.1 ст.124 ПК України встановлення контролюючим органом вини такого платника у вчиненні ним умисного діяння доведенню не потребує, а достатнім є виявлення лише факту допущення платником податків порушення строку сплати такої узгодженої суми грошового зобов`язання.

В постановах від 03 серпня 2023 року у справі №520/22505/21, від 22 серпня 2023 року у справі №520/18519/21, від 5 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 16 листопада 2023 року у справі №160/24147/21 Верховний Суд сформував висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі п. 124.1, 124.2 або 124.3 ст. 124 ПК України.

Отже, згідно позиції Верховного Суду, яка випливає із вищезазначених постанов, відповідальність, передбачена п.124.1 ст. 124 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Така правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду у постанові, яка була прийнята більш пізніше, 23.01.2024 року, у справі №160/17160/21, яка є обов`язковою для врахування адміністративними судами згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, зазначені висновки спростовують аргументи позивача з приводу того, що саме контролюючий орган повинен довести вину позивача у вчиненні ним умисного правопорушення, оскільки така вина підлягає доведенню лише при застосуванні до платників податків штрафу на підставі п.124.2, п.124.3 ст.124 ПК України, що підтверджено вищенаведеною правовою позицією.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції з наявних в матеріалах справи документів, за оспорюваним рішенням до позивача застосовано штраф за затримку сплати сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 10% на підставі п.124.1 ст.124 ПК України, за якою притягнення позивача до відповідальності можливе за умови виявлення лише факту допущення позивачем порушення строку сплати такої узгодженої суми грошового зобов`язання без встановлення його вини з урахуванням вищенаведених правових висновків.

Факт порушення позивачем строків сплати сум узгоджених грошових зобов`язань з ПДВ за податковими розрахунками, які наведені в акті перевірки від 06.03.2024 року, підтверджений матеріалами справи та позивачем не спростований.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем було вчинено правопорушення щодо порушення строків сплати сум узгоджених грошових зобов`язань за податковими розрахунками, які наведені в акті перевірки від 06.03.2024 року, тому позивача правомірно притягнуто до фінансової відповідальності у вигляді нарахування штрафу у розмірі 10% за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням на підставі п.124.1 ст.124 ПК України, у зв`язку із чим обґрунтованих підстав для його визнання протиправним та скасування у суду не має.

Доводи позивача про те, що на даний час ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.01.2023 року у справі №712/196/23 арештовано майно, корпоративні права та статутний капітал, а ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 03.02.2023 року у справі №712/1017/23 майно передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління вказаним майном, корпоративними правами та статутним капіталом, колегія суддів також не приймає до уваги.

Так, положеннями статті 5 Закону України від 10.11.2015 року №772-VIII «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон №772) визначено, що Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та/або з управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковано у кримінальному провадженні чи стягнено за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Управління активами - діяльність із володіння, користування та розпорядження активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і вирішено питання про їх передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, тобто забезпечення збереження активів, збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості, передача їх в управління або реалізація активів у випадках та порядку, передбачених цим Законом, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими (ст.1 Закону №772).

Статтею 19 Закону №772 передбачено, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, а також у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави із встановленням заборони користуватися такими активами, сума або вартість яких перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

У разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень. У разі прийняття в управління цінних паперів інформація також надсилається відповідним учасникам депозитарної системи України.

Отже, положеннями Закону №772 розмежовано порядок управління грошовими коштами та банківськими металами і рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами.

Так, управління грошовими коштами у готівковій та безготівковій формах у будь-якій валюті, а також банківськими металами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні або у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, здійснюється Національним агентством шляхом:

1) їх розміщення на депозитних рахунках Національного агентства у відповідній валюті або банківському металі, відкритих у державних банках, визначених на конкурсних засадах у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі, за договором банківського вкладу на вимогу, за наявності висновку Національного банку України про створення умов для визнання банку проблемним або неплатоспроможним;

2) продовження їх розміщення до закінчення строку дії договору депозиту на депозитному рахунку власника в банку, в якому вони були розміщені на момент накладення арешту, із забороною здійснення видаткових операцій та виплати процентів чи доходу в іншій формі згідно з умовами договору. У випадку закінчення строку дії договору депозиту з наступного дня подальше управління відповідними коштами або банківськими металами разом з нарахованими після накладення арешту процентами чи іншими видами доходу здійснюється в порядку, визначеному пунктом 1 цієї частини (ст. 20 Закону №772).

Управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління (ст. 21 Закону №772).

Судом першої інстанції було встановлено, що ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.01.2023 року у справі №712/196/23 арештовано майно, корпоративні права та статутний капітал, а ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 03.02.2023 року у справі №712/1017/23 майно передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління вказаним майном, корпоративними правами та статутним капіталом.

Однак, наведене жодним чином не нівелює виконання позивачем податкового обов`язку, закріпленого в Податковому кодексі України.

Відповідно до змісту Закону №772 передача в управління АРМА певних активів не є підставою для автоматичного припинення здійснення суб`єктом господарської діяльності.

При цьому доказів накладення арешту на грошові кошти відповідача до суду не надано.

Відтак, з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ПІВНІЧ АГРО» залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.