Справа № 420/30225/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/30225/24

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Бендерука Олександра Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі за позовом адвоката Бендерука Олександра Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2024 року адвокат Бендерук О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії у вигляді обмеження максимальним розміром виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2023;

- зобов`язати відповідача, починаючи з 01.09.2023 здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, виплативши різницю у пенсії, що виникла з 01.09.2023 по дату проведення перерахунку.

В обґрунтування заявлених вимог адвокат зазначає, що його довіритель перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (далі Закон №1789-ХІІ) у розмірі 90% від місячного заробітку.

Далі адвокат пояснює, що з метою здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки Одеської обласної прокуратури від 02.07.2024 №421, його довіритель звернувся із відповідною заявою до територіального органу Пенсійного фонду.

Як зазначає адвокат, ГУ ПФУ в Одеській області здійснило порахунок пенсії, однак виплату пенсії обмежило десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Адвокат вважає таке обмеження розміру пенсії протиправним, оскільки такі дії територіального органу Пенсійного фонду порушують захищені нормами Конституції України права та інтереси його довірителя.

На переконання адвоката, оскільки пенсія його довірителю призначена на підставі Закону №1789-ХІІ, до розміру його пенсії не можуть застосуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII ( далі Закон №1697-VII).

Також адвокат заперечує застосування обмеження розміру пенсії працівників прокуратури, встановлене Законом України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон №3668-VI) також з тих підстав, що пенсія його довірителю призначена до набрання чинності цим законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись відповідними правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20 указав, що з часу набрання чинності Законом №1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовуються нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною 15 якої встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження пенсії максимальним розміром не порушує прав позивача, а тому вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Бендерук О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Мотивуючи свою позицію скаржник наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

Покликаючись на висновки Конституційного Суду України, наведені у рішеннях від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, адвокат вказує, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чинності, дію нормативно правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон, під час якого вони настали або мали місце; дія закону не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом.

Також скаржник зазначає, що позиція суду першої інстанції щодо правомірності обмеження пенсії позивача максимальним розміром, суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, в якій із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, суд дійшов висновку, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Далі адвокат наголошує на тому, що право на отримання пенсії без обмеження її максимальним розміром встановлене судовим рішенням, яке набрало законної сили, зокрема, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2017 у справі №522/25842/16-а.

Адвокат зазначає, що відповідно до частин 2, 7 статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402- VІІІ) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

ГУ ПФУ в Одеській області, у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про помилковість аргументів скаржника.

Рішення суду відповідач вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2017 у справі №522/25842/16-а задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії УПФУ в Приморському районі м. Одеси та рішення від 18.11.2016 № 448 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Одеської області № 836 від 11.11.2016 про заробітну плату за посадою, яку обіймав позивач.

Скасовано рішення УПФУ в Приморському районі м. Одеси №448 від 18.11.2016 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Одеської області №836 від 11.11.2016.

Зобов`язано УПФУ в Приморському районі м. Одеси здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, згідно пунктів 13, 17 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, виходячи з розрахунку 90 % від середньої заробітної плати згідно довідки прокуратури Одеської області №836 від 11.11.2016 про заробітну плату, без обмеження граничного розміру пенсії, та провести відповідні виплати з 01.12.2015.

Зобов`язано УПФУ в Приморському районі м. Одеси здійснювати ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років без обмеження граничного розміру пенсії у разі підвищення заробітної плати працівникам прокуратури України, видання відповідних постанов Кабінету Міністрів України, при наданні до органів Пенсійного фонду України відповідних довідок про розмір заробітної плати.

02.07.2024 Одеською обласною прокуратурою сформована довідка № 421 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 за відповідною (прирівняною) посадою старшого прокурора прокуратури області, що враховується для перерахунку пенсії.

Згідно довідки заробітна плата (грошове забезпечення) складається з наступних складових:

-посадовий оклад у розмірі 58 600 грн;

-надбавка за вислугу років 40% у розмірі 23 424 грн;

-матеріальна допомога (для оздоровлення) (1/12) у розмірі 6 832 грн;

-матеріальна допомога (для вирішення соціально-побутових питань) (1/12) у розмірі 6832 грн. Усього разом 95 648 грн.

На підставі вказаної довідки 16.08.2024 територіальний орган Пенсійного фонду здійснив ОСОБА_1 перерахунок пенсії.

Згідно вказаного перерахунку з 01.09.2023 по 29.02.2023 основний розмір пенсії від середнього заробітку складає 86 083,20 грн., але до виплати пенсія обмежена максимальним розміром пенсії 20 930 грн; з 01.03.2024 - довічно основний розмір пенсії від середнього заробітку складає 86 083,20 грн., але до виплати пенсія обмежена максимальним розміром пенсії 23 610 грн.

Отже, виплата пенсії ОСОБА_1 обмежена ГУ ПФУ в Одеській області десятьма прожитковими мінімумами, що установлені для осіб, які втратили працездатність.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи скаржника про протиправність обмеження пенсії, призначеної на підставі Закону №1789-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, що установлені для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХII (далі і вище - Закон №1789-ХII) у редакції, чинній до 01.10.2011, визначала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014, (далі і вище - Закон 1697-VII) відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу XII Прикінцеві положення якого, норми Закону №1789-ХII, які регулювали, зокрема, питання перерахунку пенсії, втратили чинність.

Згідно частини 2 статті 86 Закону 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник наполягає, що набуте особою право на отримання пенсії згідно зі статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ не може бути звужене, та обмеження пенсії максимальним розміром не може розповсюджуються, з огляду на принцип дії закону в часі.

Отже, спірним є питання щодо застосування при перерахунку такої пенсії обмеження її граничним розміром.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20 сформував такий правовий висновок:

«…колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформувати правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом №3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII.»

«… внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний… на спірні правовідносини поширюються положення абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Отже, позовні вимоги (..) у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.».

Таких висновків Верховний Суд дійшов, з огляду на таке.

01.10.2011 набрав чинності Закон України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», за змістом статті 2 якого максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом були внесені зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення частини 15 якої викладені в аналогічній редакції.

При цьому, абзац перший пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI визначає, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзац другий цього пункту визначає, що пенсіонерам, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин 2 та 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії відповідатиме максимальному розміру пенсії , установленому цим Законом.

Таким чином, положення пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас, з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

Слід зазначити, що Закон №1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом №1697-VII, за правилами абзацу 6 частини 15 статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи наведене, з часу набрання чинності Законом №1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною 15 якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Колегія суддів вважає, що правовідносини у цій справі за обставинами тотожні правовідносинам у справі №580/5962/20, а тому на спірні правовідносини поширюються положення абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічна правова позиція також підтримана Верховним Судом у постанові від 07.09.2022 у справі №400/754/21, від 22.08.2023 у справі №140/7066/21, від 14.05.2024 у справі №460/144/21, і в силу статті 242 КАС України має бути врахована судом під час вирішення даного спору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно виплати пенсії, після її перерахунку, без обмеження максимальним розміром задоволенню не підлягають, що свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідаючи на доводи скаржника стосовно протиправності обмеження розміру пенсії із посиланням на висновки Конституційного Суду України, колегія суддів зазначає таке.

Аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, колегія суддів враховує, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Окрім цього, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява № 17767/08)).

Хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.

Водночас, розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому, встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.

Стосовно доводів скаржника про те, що право позивача на виплату пенсії без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімуми встановлене судовим рішенням, колегія суддів зазначає, що для суду апеляційної інстанції преюдиційне значення мають фактичні обставини, встановлені відповідним судовим рішенням, а не оцінка правомірності застосування суб`єктом владних повноважень певних норм права, а тому колегія суддів вважає помилковим посилання скаржника на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2017 у справі № 522/25842/16-а, як на підставу для виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, та ґрунтуються на однобічному трактуванні норм права, а тому підстави для її задоволення відсутні.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи скаржника.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не здійснюється.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бендерука Олександра Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі за позовом адвоката Бендерука Олександра Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 12.02.2025.