Справа № 460/909/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань залишення позову без розгляду
12 лютого 2025 року м. РівнеСправа №460/909/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши в порядку письмового провадження окреме процесуальне питання у адміністративній справі за позовом:
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з червня 2022 року по листопад 2023 року відповідно (з визначенням базового місяця - січень 2008 року) у відповідності до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з червня 2022 року по листопад 2023 року відповідно (з визначенням базового місяця - січень 2008 року) у відповідності до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та виплатити без врахування податків і обов`язкових платежів.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
До початку розгляду справи по суті відповідач подав відзив, який містить клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Клопотання обґрунтоване тим, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.11.2023 №352 полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 20.11.2023. Позивач починаючи з дня виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 20.11.2023 по 12.01.2025 (дата відповіді військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит адвоката Савчука В.О. в інтересах ОСОБА_1 щодо здійснення нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ) не вживав жодних заходів для отримання інформації про розмір виплаченого йому грошового забезпечення, розміру індексації. Відповідач вказав, що виплата позивачу грошового забезпечення відбувалася належним чином та у строки, визначені законодавством, позивач був повідомлений про суми і розміри свого грошового забезпечення завжди вчасно. Під час виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військовою частиною НОМЕР_1 на його банківський рахунок було виплачено суму основного, додаткових видів грошового забезпечення та інших належних ОСОБА_1 виплат, що підтверджується відомістю зарахування заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2023. Позивач не навів поважних причин пропуску строку, не надав жодних документів, які підтверджують поважність причин пропуску строку подання позову до адміністративного суду за даною категорією справ до військової частини НОМЕР_1 . Відповідач зауважив, що у день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 20.11.2023 полковник ОСОБА_1 отримав витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.11.2023 №352 про виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . За таких обставин, полковник ОСОБА_1 достовірно знав про своє вибуття з військової частини НОМЕР_1 20.11.2023 шляхом здавання справ і посади, отримання відміток в обхідному листі та отриманні наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.11.2023 №352 із письмовим відображенням відомостей про суми, нараховані та виплачені військовослужбовцю при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знятті зі всіх видів забезпечення та із зазначенням окремо кожного виду виплати. Відповідач, покликаючись до положень статті 233 КЗпП України, зазначив, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду.
При вирішенні клопотання суд виходить з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).
Водночас, строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів визначені статтею 233 КЗпП України.
До 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Проте, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, стаття 233 КЗпП України, яка визначає строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зазнала значних змін.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Відтак, після 19.07.2022 строк звернення до суду за вирішенням спору про стягнення належної працівнику заробітної плати обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Разом з тим, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі №990/156/23 сформулювала правовий висновок щодо застосування норм права, згідно з яким у взаєминах із державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень суд має застосовувати правило пріоритету правової норми за найбільш сприятливим тлумаченням для особи - суб`єкта приватного права (п. 82).
Верховний Суд в рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження № Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Таким чином, у цій справі до вимог за період з червня 2022 року по 18.07.2022 слід застосовувати положення частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, якою визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Натомість до вимог за період з 19.07.2022 по листопад 2023 року застосуванню підлягають положення частини другої статті 233 КЗпП України у редакції норми Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа (працівник, службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Аналогічний правовий підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі №990/156/23, а також Верховним Судом в постанові від 20.11.2023 у справі № 160/5468/23.
Враховуючи викладене, беручи до уваги предмет спору в частині позовних вимог за період з червня 2022 року по 18.07.2022, суд відхиляє покликання відповідача про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом в такій частині позовних вимог.
Що стосується позовних вимог в частині з 19.07.2022 по листопад 2023 року суд виходить з такого.
Як зазначалося судом вище по тексту цієї ухвали, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Таким чином, роботодавець має обов`язок письмово повідомити працівника про суми, нараховані та виплачені при його звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) в день їх виплати.
Порядок повідомлення працівника про розміри оплати праці, передбачено статтею 110 КЗпП України, за змістом якої при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:
а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;
б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;
в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
В позовній заяві позивач зазначив, що відповідач не повідомляв позивача про складові його грошового забезпечення і він був впевнений у дієвості Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», де чітко передбачено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям і той факт, що йому щомісячно могли щось не доплачувати був для нього не відомий, до того ж позивачу надходило грошове забезпечення на картковий рахунок однією сумою і при звільненні з військової служби позивачу було виплачена компенсація за відпустки з 2015 по 2024 роки, аналогічно йому мали виплатити різницю за недоотримане грошове забезпечення за попередні роки, але цього при звільненні не було зроблено. Дізнавшись про це з наказу про звільнення, позивач звернувся до відповідача з метою усунути його порушене право, на що отримав відмову, яку і оскаржив до суду. Тобто раніше дізнатися про порушене право у позивача не було можливості, тому строку звернення до адміністративного суду ним порушено не було.
Суд зауважує, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.11.2023 №352, яким полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 20.11.2023, не є повідомленням про розміри оплати праці позивача в розумінні статей 110, 116 КЗпП України, адже не містить детального розрахунку сум, нарахованих та виплачених при його звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати в день їх виплати. Тим більше, сум індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по листопад 2023 року.
Відтак, вказаний наказ не підтверджує обставин, що про порушення своїх прав позивач дізнався при виключенні його із списків військової частини 20.11.2023, а тому покликання відповідача на такі обставини не заслуговують на увагу суду.
З аналогічних підстав не заслуговують на увагу суду і покликання відповідача про отримання позивачем виплачених сум грошового забезпечення на картковий рахунок у банку.
Щодо покликань відповідача на те, що позивач не надав жодних документів, які підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У даному випадку обов`язок доказування обставин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, на яких ґрунтується клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, належить відповідачу - Військовій частині НОМЕР_1 .
Разом з тим, доказів, які підтверджують повідомлення позивача про розміри грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по листопад 2023 року відповідно до статей 110, 116 КЗпП України, відповідач не надав.
Суд зауважує, що частина друга статті 233 КЗпП України пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з позовом щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, з днем одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Оскільки про порушення свого права на отримання у належному розмірі індексації грошового забезпечення за спірний період позивач дізнався з листа відповідача (від 14.01.2025) і доданих до нього документів, то його звернення до суду з цим позовом 23.01.2025 відбулося в межах строку, встановленого законом.
При вирішенні питання про відкриття провадження у цій судовій справі судом були враховані вищевказані обставини, оцінивши які суд дійшов висновку, що позов подано у строк, установлений законом, про що зазначено в ухвалі від 27.01.2025.
Крім того, цією ж ухвалою суд витребував у відповідача, зокрема, інформацію щодо дати письмового повідомлення позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні з 11.11.2023, із зазначенням окремо кожного виду виплати відповідно до статті 116 КЗпП України.
Разом з тим, відповідачем таких доказів не надано.
Відтак, відсутні підстави вважати, що при відкритті провадження у справі суд дійшов передчасного висновку про подання позивачем позову у строк, установлений законом.
Враховуючи викладене, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 166-167, 240-241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складений 12 лютого 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко