Справа № 300/9595/24
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" лютого 2025 р. справа № 300/9595/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про
зобов`язання відповідача призначити позивачу з 19.11.2023 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24 щодо обчислення спеціального стажу роботи позивача на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 15.04.1992 по 15.11.2002 у подвійному розмірі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено до участі в справі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як другого відповідача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно оскаржуваним рішенням відмовив у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст.55 Закону № 1788-ХІІ, з обґрунтувань відсутності заяви про призначення пенсії за вислугу poків вiд 27.11.2023, оскільки в електроннiй пенсiйнiй справі позивача наявна заява про призначення пенсії за вислугу poків вiд 19.11.2023.
Відповідачі скористалися правом на подання відзиву на позовну заяву.
10.01.2025 до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, відповідно до якого представник відповідача вважає позов безпідставним, необґрунтованим та просить в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. Зазначено, що в електронній пенсійній справи наявна заява про призначення пенсії за вислугу років від 19.11.2023, заява від 27.11.2023 відсутня. За наявними документами право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ за заявою від 27.11.2023 позивач не має, так як звернувся до управління із заявою про призначення пенсії за вислугу років від 19.11.2023 (а.с.25-27).
20.01.2025 до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с.34-36). Згідно відзиву відповідач щодо задоволення позовної заяви заперечив, вказавши, що відповідач діяв в межах повноважень та в спосіб, визначений чинним законодавством. Представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
19.11.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою від 19.11.2023 про призначення пенсії за вислугу років та доданими до заяви документами (а.с.12, 13).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24, яке набрало законної сили, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 42 від 27.11.2023 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога період роботи з 15.04.1992 по 15.11.2002 у подвійному розмірі та повторно розглянути заяву від 27.11.2023 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, урахуванням рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 (а.с.16-19).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 у справі № 300/1/24, що набрала законної сили, відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про виправлення письмової описки згідно ст. 253 КАС України у резолютивній частині рішення суду від 26.03.2024 в адміністративній справі № 300/1/24, шляхом зазначення "повторно розглянути заяву від 19.11.2023", замість "повторно розглянути заяву від 27.11.2023" (а.с.14, 15).

Оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42, на виконання рішення суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24, позивачу зараховано до спеціального стажу роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога період роботи з 15.04.1992 по 15.11.2002 у подвійному розмірі та повторно розглянуто заяву від 27.11.2023 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, урахуванням рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019. Враховано страховий стаж - 37 poків 04 мiсяцi 24 днi, спецiальний стаж - 29 poків 6 мiсяцiв 14 днiв. За результатом розгляду документiв, доданих до заяви до страхового стажу зараховано вci перiоди роботи. До спецiального стажу зараховано вci перiоди роботи. Встановлено, що в електроннiй пенсiйнiй справи наявна заява про призначення пенсії за вислугу poків вiд 19.11.2023, заява вiд 27.03.2024 вiдсутня. Зазначено, що за наявними документами заявник має право на призначення пенсiї за вислугу poків вiдповiдно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ за заявою вiд 27.11.2023. Так, як заявник звернувся до управлiння з заявою про призначення пенсiї за вислугу poків вiд 19.11.2023, то правових пiдстав виконати рiшення суду вiд 26.03.2024 по справi № 300/1/24 в частинi повторного розгляду заяви вiд 27.11.2023 про призначення пенсiї за вислугу poків немає, оскiльки заява вiд 27.11.2023 вiдсутня (а.с.10).

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 7 Закону № 1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статтей 51, 52 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Право на пенсію за вислугу років, серед визначених, мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції до 02.03.2015) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (далі - Закон №213-VIII) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції.

Так, право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 911-VIII) внесені зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема у пункті "е" в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і; доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим.

Отже, пункт "е" у зазначеній редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року.

Однак рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Конституційний Суд України вказав, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п. "а" ст. 54 Закону № 1788-ХІІ, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст. ст. 1, 3, ч. 3 ст. 22, ст. 46 Основного Закону України.

Також, Конституційний Суд України зазначив, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням ст. ст. 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019, положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ втратили чинність з 4 червня 2019 року.

Таким чином, з 4 червня 2019 року при призначенні пенсії за віком необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ в редакції чинній до внесення до неї змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року" № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року" № 911-VIII, які визнано неконституційними.

Отже, на час звернення позивача у листопаді 2023 року із заявою про призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У відповідності до частин 1, 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24, яке набрало законної сили, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 42 від 27.11.2023 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога період роботи з 15.04.1992 по 15.11.2002 у подвійному розмірі та повторно розглянути заяву від 27.11.2023 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, урахуванням рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 (а.с.16-19).

Відповідно до вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, на день звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду України пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42, на виконання рішення суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24, позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано до спеціального стажу роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога період роботи з 15.04.1992 по 15.11.2002. Враховано страховий стаж - 37 poків 04 мiсяцi 24 днi, спецiальний стаж - 29 poків 6 мiсяцiв 14 днiв. За результатом розгляду документiв, доданих до заяви до страхового стажу зараховано Bci перiоди роботи. До спецiального стажу зараховано вci перiоди роботи. Зазначено, що за наявними документами заявник має право на призначення пенсiї за вислугу poків вiдповiдно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ за заявою вiд 27.11.2023 (а.с.10).

Отже, відповідачем позивачу зараховано до спеціального стажу роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога період роботи з 15.04.1992 по 15.11.2002. Враховано страховий стаж - 37 poків 04 мiсяцi 24 днi, спецiальний стаж - 29 poків 6 мiсяцiв 14 днiв. Встановлено, що за наявними документами заявник має право на призначення пенсiї за вислугу poків вiдповiдно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІє

Таким чином, позивач станом на листопад 2023 року має достатній спецiальний стаж роботи для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

Щодо відмови оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42 у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ з обґрунтувань, встановлення в електроннiй пенсiйнiй справи наявності заяви про призначення пенсії за вислугу poків вiд 19.11.2023, заява вiд 27.03.2024 вiдсутня. За наявними документами заявник має право на призначення пенсiї за вислугу poків вiдповiдно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ за заявою вiд 27.11.2023. Так, як заявник звернувся до управлiння з заявою про призначення пенсiї за вислугу poків вiд 19.11.2023, то правових пiдстав виконати рiшення суду вiд 26.03.2024 по справi № 300/1/24 в частинi повторного розгляду заяви вiд 27.11.2023 про призначення пенсiї за вислугу poків немає, оскiльки заява вiд 27.11.2023 вiдсутня (а.с.10), суд зазначає наступне.

Суд завертає увагу, що зазначення дати заяви про призначення пенсії за вислугу років 27.11.2023, замість 19.11.2023, є помилковим, оскільки за результатом розгляду заяви про призначення пенсії за вислугу років від 19.11.2023, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 27.11.2023 № 42 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років (а.с.12, 13).

При цьому, у справі № 300/1/24 вирішувалося питання правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 27.11.2023 № 42 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , зокрема яке було прийнято за результатом розгляду заяви про призначення пенсії за вислугу років від 19.11.2023.

Однак, ухвалою суду від 16.05.2024 у справі № 300/1/24, що набрала законної сили, відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про виправлення письмової описки згідно ст. 253 КАС України у резолютивній частині рішення суду від 26.03.2024 в адміністративній справі № 300/1/24, шляхом зазначення "повторно розглянути заяву від 19.11.2023", замість "повторно розглянути заяву від 27.11.2023" (а.с.14, 15).

Водночас, оскаржуваним рішенням в частині Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ з обґрунтувань відсутності заяви про призначення пенсiї за вислугу poків вiд 27.11.2023.

З огляду на вищенаведене, оскільки у спірних правовідносинах має місце помилка у зазначенні дати заяви про призначення пенсії за вислугу років 27.11.2023, замість 19.11.2023, суд вважає, що в спірних правовідносинах відповідачем допущено надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача на пенсійне забезпечення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-VI "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів і згідно усталеної судової практики слідує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

"Ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, оскільки, згідно ч. 5. ст. 45 Закону № 1058-ІV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії, суд дійшов висновку, з метою ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42 в частині відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу з 19.11.2023 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

Щодо урахування рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24 щодо обчислення спеціального стажу роботи позивача на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 15.04.1992 по 15.11.2002 у подвійному розмірі при призначенні позивачу пенсії суд зазначає, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, як передчасних.

Таким чином, суд дійшов до висновку, позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 900,00 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) призначити ОСОБА_1 з 19.11.2023 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 900 (дев`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.