Справа № 458/98/25
Суддя: Волинець М. З.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 458/98/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Волинець М.З.

за участю секретаря судового засідання Матківської Р.Р.

Сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Департамент патрульної поліції,

Управління патрульної поліції у

Львівській області ДПП,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду в м. Турка адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

в с т а н о в и в:

19.01.2025 позивач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Турківського районного суду Львівської області з позовною заявою, з урахуванням заяви про усунення недоліків від 28.01.2025, до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3876077 від 17.01.2025, в якій просив скасувати зазначену постанову та закрити провадження у справі (зареєстровано в суді 20.01.2025).

Стислий виклад позиції позивача.

17.01.2025 щодо позивача ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3876077, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Згідно оскаржуваної постанови серії ЕНА № 3876077 від 17.01.2025, ОСОБА_1 17.01.2025 о 11:53:05 на автодорозі Шептицький Рава-Руська Т14-04, 04 км 900 м, керуючи транспортним засобом у населеному пункті Муроване, рухався зі швидкістю 136 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості більше ніж на 50 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом ТruСАМ LТІ 20/20 ТС000751, чим порушив п.12.4 ПДР України порушення швидкісного режиму в населених пунктах, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Вважає, що постанова серія ЕНА № 3876077 від 17.01.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та необґрунтованою.

Вказану постанову заперечує у зв`язку з недостовірністю встановлення при розгляді справи про адміністративне правопорушення працівником поліції фактичних обставин, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності з таких підстав.

Під час керування транспортним засобом він дотримувався встановленої швидкості, допустиму швидкість в населених пунктах він не перевищував. Єдиним доказом ймовірного порушення правил дорожнього руху стали дані, зафіксовані за допомогою приладу TruCAM LTI 20/20 ТС 000751, однак такий використовувався інспектором поліції не у спосіб, що передбачений чинним законодавством, зокрема, ст. 40 Закону України «Про національну поліцію». Так, працівник поліції під час вимірювання швидкості руху автомобіля, тримав прилад в руках, до того ж рухався з ним узбіччям дороги в сторону проїжджої частини дороги, в той час як вимірювач повинен розміщуватись стаціонарно, що могло викликати похибку у замірах. Жодних доказів щодо законного способу використання - стаціонарного закріплення приладу TruCam, яким здійснювалось вимірювання швидкості руху, до постанови не долучено. Крім цього, відсутні докази, що саме його автомобіль зафіксовано лазерним приладом, адже поруч рухались й інші автомобілі. Разом з тим, відсутні докази, що саме він, на час здійснення вимірювання, керував даним автомобілем. За таких обставин, вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Крім того, зауважує, що інспектором поліції порушено порядок та процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього. Фактично розгляд справи не проводився, дослідження доказів не здійснювалось, з матеріалами фото- та відеофіксації приладу TruCam його ознайомлено частково, його пояснення та заперечення не заслуховувались. Після зупинки автомобіля, він на вимогу інспектора надав необхідні документи. При цьому факт порушення правил дорожнього руху, в чому йому пред`явили претензії, заперечував, мав намір надати пояснення та заперечення під час розгляду справи. Однак інспектор направився до службового автомобіля, а через кілька хвилин вручив йому постанову.

Зазначає, що інспектором поліції притягнуто його до адміністративної відповідальності на підставі недопустимих та неналежних доказів, оскільки не доведено, що прилад TruCam використовувався законним способом. Відсутні докази, що подія була саме в населеному пункті і що автомобілем керував саме він, а також відсутні докази, що на вказаній ділянці дороги встановлені попереджуючі дорожні знаки, зокрема щодо фото-, відеофіксації порушень правил дорожнього рух, тобто, обставини адміністративного правопорушення, що зафіксовані у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи; істотне похитування приладу TruCam під час зйомки (наведення курсору приладу на автомобіль, відведення курсору та здійснення зйомки поза межами видимості автомобіля), що свідчить про проведення фіксації швидкості автомобіля за допомогою приладу TruСam з руки. Таке похитування приладу може дати більшу похибку, аніж передбачено свідоцтвом про повірку, що об`єктивно ставить під сумнів достовірність зафіксованої швидкості руху автомобіля. При цьому, не надано доказів щодо способу використання (закріплення) приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Вказує, що розгляд справи про нібито вчинення ним адміністративного правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, проведено без підготовки та надання йому часу та можливості для звернення за правовою допомогою. На місці зупинки, він неодноразово заявляв клопотання про його бажання скористатися правовою допомогою. Як інвалід другої групи та через відсутність коштів, просив працівників поліції забезпечити йому безоплатну правову допомогу, або ж посприяти йому в отриманні правової допомоги.

Однак йому в цьому було відмовлено. Жодних дій щодо надання йому можливості скористатись правовою допомогою поліцейські не вживали.

Під час зупинки автомобіля була хмарна погода, накрапав дощ та місцями стояв туман, а згідно Розділу 5 Інструкції до TruCam, при вологості (дощ, сніг чи туман), передбачено режим поганої погоди, при якому здійснюється вимірювання в діапазоні від 15 до 61 метра, саме ця зміна гарантує достовірність роботи вказаного вище приладу, проте працівником поліції не було дотримано вимог інструкції, а швидкість руху вимірювалась з відстані понад 100 метрів.

Вважає постанову про накладення на нього адміністративного стягнення незаконною та необґрунтованою, просив її скасувати та провадження у справі закрити.

Позиція відповідача.

05.02.2025 від відповідача у справі Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM ІІ № ТС000751 та підтверджується фото та відеозаписом події з цього пристрою. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Відповідно до абзацу 3 п. 3.3 Методичних рекомендацій «При фіксації перевищення встановленої швидкості руху необхідно прицілом супроводжувати цільовий транспортний засіб, не відпускаючи спускового гачка до встановленої відстані (70м.), на якій прилад здійснить фотографування транспортного засобу порушника. Після цього поліцейський може відпустити спусковий гачок та вживати заходи до зупинки порушника». Зазначає, що в момент коли стає розбірливим номерний знак автомобіля і прилад зафіксував швидкість, прилад автоматично здійснює фото цільового автомобіля (3 кадри в секунду), про що свідчить повторний звук високого тону. Прилад сам визначає оптимальні показники відстані і моменту для заміру, а поліцейський не має можливості втручатись у момент здійснення фотографування. Тобто при роботі з TruCam LTI 20/20 поліцейський виконує всього дві активні дії: 1 наводить позначку оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискає спусковий гачок приладу; 2 після повторного звуку високого тону, що свідчить про фіксацію перевищення встановленої швидкості руху та здійснення фотографування транспортного засобу порушника, - відпускає спусковий гачок приладу.

Зазначає, що згідно даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/32392 від 11.11.2024, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM ІІ № ТС000751. Свідоцтво чинне до 11.11.2025. Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000751 є придатним до застосування. Можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc також підтверджується наявністю виданого ДП «Укрметртестстандарт» сертифіката перевірки типу № UA.TR.001 241-18 Rev. 0 від 26.12.2028, сертифікатом відповідності UA.TR.001 22 3-19 від 09.01.2029.

На виконання вимог ст. 283 КУпАП поліцейським вказано в постанові технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), а саме LTI 20/20 TruCAM ІІ № ТС000751. Доказом вчинення позивачем порушення також є фото з відеозапису лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM ІІ № ТС000751. Лазерний вимірювач TRUCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу. Зазначене підтверджується листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року №22-38/49 та інструкцією про порядок використання технічного приладу TRUCAM TC000751.

Використання пристрою TruCAM в ручному режимі не заборонено й відповідно до правил застосування та сертифікатів відповідності не суперечить вимогам по застосуванню приладів TruCAM. Щодо посилання позивача на те, що на відеозаписі з пристрою LTI 20/20 TruCAM ІІ № ТС000751 видно значну вібрацію, яка могла б дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про повірку. Така похибка могла б бути, але не зважаючи на це, швидкість руху транспортного засобу позивача була перевищена на понад 60 км./год., враховуючи похибку у ±2 км/год., вважає, що позивач порушив допустимий швидкісний режим, передбачений ПДР України.

Також вказує про дотримання поліцейським процедури підготовки та розгляду справи по факту вчиненого правопорушення, згідно вимог законодавства. Законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком інспектора відкласти розгляд справи чи терміново викликати фахівця у галузі права. Поліцейський згідно із законодавством лише ознайомлює особу із її правами, однак, виключно правопорушник вирішує, чи скористається він своїми правами і в який спосіб.

Вважає, що при складані щодо позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не були порушені вимоги ст. 268 КУпАП.

Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі у зв`язку з безпідставністю такого.

Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 22.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

28.01.2025 позивач, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, через засоби підсистеми «Електронний суд» подав письмову заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Турківського району суді Львівської області від 04.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи з повідомленням сторін на 11.02.2025 о 16:30 год.

05.02.2025 від відповідача у справі Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якому просив розгляд справи проводити без участі представника позивача.

06.02.2025 позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив в якому вказав, що вимоги відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, ним не визнаються повністю, в обгрунтування чого навів аргументи, зазначені в позовній заяві, при тому додав, що під час зупинки автомобіля була хмарна засніжена погода, частково стояв туман та лежав сніг, що підтверджується матеріалами відеофіксації, а згідно Розділу 5 Інструкції до TruCAM, при вологості (дощ, сніг чи туман), передбачено режим поганої погоди, при якому здійснюється вимірювання в діапазоні від 15 до 61 метра, саме ця зміна гарантує достовірність роботи вказаного вище приладу, проте працівником поліції не було дотримано вимог інструкції, оскільки у долучених до відзиву додатках зафіксовано, що швидкість руху автомобіля вимірювалась з відстані 163 метра. Зазначив про відсутність доказів того, що на час здійснення вимірювання саме він керував автомобілем й про те, що подія була в населеному пункті, на вказаній ділянці дороги не встановлені попереджуючі знаки щодо фото- та відеофіксації порушень ПДР. Покликаючись на практику судів вказав, що в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності не вказано технічного засобу, яким здійснено відповідно фото- та відеофіксацію правопорушення, тому представлений відповідачем відеозапис не може визнаватися належним доказом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні до обставин і фактів, які наведені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Просив адміністративний позов задовольнити та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, а провадження у справі закрити. Також зазначив, що в той день, коли складена постанова, 17.01.2025, він рухався автомобілем зі швидкістю, відповідно до ПДР, та не порушував їх, окрім нього в автомобілі нікого не було. Наголошував на порушення порядку розгляду поліцейським справи, зокрема його не забезпечено правом на правову допомогу, у нього є свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, проте це не звільняє працівника поліції забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності реалізацію права на правову допомогу.

Відповідач Департамент патрульної поліції у судове засідання не з`явився, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відповідно до закону. Просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача, зазначивши про це у відзиві на позовну заяву від 05.02.2025.

Відповідач Управління патрульної поліції у Львівській області, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомлено, правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд враховує, що справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності належать до окремих категорій термінових адміністративних справ і відповідно до частини першої статті 286 КАС України вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на вебпорталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно з ч.2 ст. 269 КАС України копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу та іншим учасникам справи до електронного кабінету, а за його відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому за вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що інспектором 1 взводу 4 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП старшим лейтенантом поліції Троць Р.В. 17.01.2025 о 12:04:01 було складено постанову серії ЕНА № 3876077 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.12.4 ПДР України порушення швидкісного режиму в населених пунктах, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 1700 грн.

Підставою винесення оскаржуваної постанови стало те, що 17.01.2025 о 11:53:05 ОСОБА_1 на автодорозі Шептицький Рава-Руська Т14-04, 04 км 900 м, керуючи транспортним засобом у населеному пункті Муроване, рухався зі швидкістю 136 км /год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості більше ніж на 50 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом ТгиСАМ L ТІ 20/20 ТС000751, чим порушив п.12.4 ПДР України порушення швидкісного режиму в населених пунктах, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін.

Дослідивши всі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов такого висновку.

Згідно з п. 8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожньогоруху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху України (далі -ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001(із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ст. 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3876077 замір швидкості руху автомобіля, яким керував позивач ОСОБА_1 марки JEEP GRAND CHEROKEE д.н.з. НОМЕР_1 , здійснювався приладом ТruСАМ L ТІ 20/20 ТС000751.

Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 4 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, у тому числі, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Позивач в обґрунтування свого позову покликається на недопустимість як доказу у справі про адміністративне правопорушення даних вимірювача швидкості TruCam, оскільки згаданий прилад під час вимірювання швидкості руху його транспортного засобу утримувався поліцейським в руках та не був стаціонарно вмонтований.

З приводу наведеного, суд вказує на те, що з аналізу згаданої норми закону, передбаченої ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», з її змісту випливає, що така норма не містить обов`язкової вимоги щодо роботи технічних приладів лише в автоматичному режимі.

Суд звертає увагу на те, що згідно Інструкції по експлуатації лазерних вимірювачів швидкості транспортних засобів типу LTI 20/20 TrueCam II самим виробником зазначено, що вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TrueCam ІІ призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах.

Вимірювач відноситься до мобільних або ручних дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху.

Окрім того, листом ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та захисту прав споживачів» за №22-38/49 від 01.10.2019 надано роз`яснення що, лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі. В автоматичному режимі без участі оператора забезпечується циклічне виконання послідовності дій: вибір цільового транспортного засобу, вимірювання швидкості руху транспортного засобу, документування результатів вимірювання та фотофіксація належної до цих результатів дорожньої ситуації.

Також суд зазначає, що застосування у конструкції вказаної норми ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» похилої риски між словами «монтувати» та «розміщувати» свідчить, що відповідні пристрої можуть як стаціонарно монтуватись так і розміщуватись, у тому числі, й на однострої, у/на службових транспортних засобах поліцейських. Отже, законом не обмежується використання технічних пристроїв для фіксації порушень, у тому числі й лазерних вимірювачів швидкості транспортних засобів TruCam, виключно у стаціонарному режимі. Суд наголошує на тому, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому вимірювання швидкості руху автомобіля позивача могло здійснюватись з утримування в руках такого пристрою працівником поліції під час вимірювання. При цьому, відсутні підстави вважати, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача вплинуло на результат вимірювання.

До того ж, зважаючи на фіксацію допущення значного перевищення швидкості - більш, ніж 50 км/год дозволеної у населеному пункті, твердження позивача про наявність підстав для висновку, що у зв`язку із здійсненням фіксації швидкості поліцейським, тримаючи прилад у руках та під час хмарної засніженої погоди, часткового туману та снігу, за ймовірності похибки, така у будь-якому разі не може становити близько 50 км/год та не спростовує самого факту вчинення перевищення дозволеної швидкості руху транспортного засобу.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Щодо покликань позивача на відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що на вказаній ділянці дороги встановлені попереджуючі дорожні знаки, зокрема щодо фото-, відеофіксації порушень ПДР в зоні фіксації вимірювачем TruСam, то судом критично оцінюються такі, з огляду на таке.

Згідно із п.5.70 ПДР України, дорожній знак «Фото-, відеофіксування порушень ПДР» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Разом із тим, жодними нормами КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», у тому числі, ч.1 ст.40 цього ж Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Інформаційно-вказівні знаки запроваджують або ж скасовують певний режим руху та інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила (пп. «ґ» п.8.4 ПДР України).

Знак 5.70 ПДР України «Фото-, відеофіксування порушень ПДР» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

У той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- та/або відеофіксації порушень ПДР України.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.

При цьому суд зазначає, що на офіційному сайті Департаменту Патрульної поліції України є наявна інформація у відкритому доступі, яка не потребує доказування з приводу того, де здійснюється автофіксація. Таблиця додається, як додаток, у вигляді фото.

Відповідно до відеозапису фіксації місця події, який наданий представником відповідачів зафіксований автомобіль позивача та згенерована інформація про подію правопорушення.

Наявний у справі фотознімок «TruCAM ТС000751» за №_ІВ000_0117_115131.jmf, здійснений приладом «TruCAM» містить також інформацію про те, що транспортний засіб JEEP GRAND CHEROKEE НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 136 км/год.

При цьому, суд зазначає, що в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпеченням безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 17.01.2025 серії ЕНА №3876077, згідно зі ст.283 КУпАП в ній містяться відомості про технічний запис, яким здійснювалося вимірювання швидкості - «TruCAM» LTI 20/20 (серійний номер ТС000757, зокрема в описі справи в графі 5 зазначено про прилад швидкості на який фіксувалась подія), час встановлення такого адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення, а тому наданий УПП у Львівській області ДПП відеозапис (у тому числі роздруківка з відповідного відеозапису) вважається належним та достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення.

З представлено до матеріалів справи копії оскаржуваної постанови неможливо встановити чи у п. 7 зазначено, що саме додається до постанови, проте, на переконання суду, навіть у разі допущення технічної описки (чи не зазначення у п. 7 постанови інформації), такі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися, як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом в межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

При цьому, такий відеозапис є якісним та надає можливість чітко та однозначно констатувати даний факт. Відеоматеріал з місця події, що був наданий відповідачем до матеріалів цієї справи та досліджений судом, без сумнівів є доказом в адміністративній справі і безпосередньо свідчить про наявність правопорушення.

Таким чином, порушення цієї процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить вказана практика Європейського суду з прав людини, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує Європейський суд з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку суду, напрацьовані Європейським судом з прав людини положення щодо правові наслідки допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу «правової визначеності» лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Водночас, під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури , які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП. Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача також не вказано.

Відповідно до ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, згідно чинного законодавства до повноважень та обов`язків поліцейського патрульної поліції не входить надавати юридичний захист та забезпечувати адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. Законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком інспектора відкласти розгляд справи чи терміново викликати фахівця у галузі права. Поліцейський згідно із законодавством лише ознайомлює особу із її правами, однак, виключно правопорушник вирішує, чи скористається він своїми правами і в який спосіб

Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.4 ст 122 КУпАП, а доводи позивача не спростовують висновки поліцейського.

Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.4 ст 122 КУпАП.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, із врахуванням ст. 71 КАС України, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Тобто, обов`язок відповідача доказування правомірності винесеного ним рішення не слід розуміти, як те, що позивач повністю звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від14.02.2018 по справі №536/583/17 та від14.03.2018 у справі №760/2846/17.

За змістом ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ч.3 ст. 286 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тому оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення слід залишити без змін.

За правилами ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 20, 44, 77, 241, 243-246, 271, 286 КАС України, ст.ст.121,268,283, 288, 293 КупАП , суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідачі:

Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд.3, ;

Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Повне рішення суду складено та підписано 12.02.2025.

Суддя Марія ВОЛИНЕЦЬ