Справа № 460/8959/24
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 лютого 2025 року

м. Київ

справа №460/8959/24

адміністративне провадження № К/990/2476/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.

суддів: Бучик А.Ю., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі № 460/8959/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ :

20.01.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі № 460/8959/24.

З поданих матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що ОСОБА_1 звернувсь до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати з 01.07.2021 пенсії позивачу згідно із вимогами рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(I)/2021, а саме, відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі шести мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за період з 01.07.2021 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-p(I)/2021, а саме, відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.08.2024, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024, позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період з 01.07.2021 по 08.02.2024 повернуто позивачу на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною першою статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Наведені норми свідчать про те, що оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень з питань повернення заяви позивачеві (заявникові), поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування єдиної правозастосовної практики.

В касаційні скарзі заявник вказує, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанції прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права та без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 та Верховного Суду від 17.04.2024 у справі №460/20412/23, від 25.05.2023 у справі №620/3968/21.

Колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

В постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі №460/20412/23 на яку посилається у касаційні скарзі скаржник, хоча предмет спору і є подібним із спором, який виник у цій справі, проте спірне питання щодо необхідності застосування строків, встановлених абзацом першим частини другої статті 122 КАС України не вирішувалося.

Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №620/3968/21 колегія суддів зазначає, що така є нерелевантною до правовідносин у цій справі, оскільки предметом оскарження у справі №620/3968/21 була бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, Верховний Суд зазначає, що аналіз постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, на яку зроблено посилання в касаційній скарзі як на приклад іншого правозастосування та оскаржуваних судових рішень у справі № 460/8959/24 не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах, правовідносини у яких є подібними, оскільки, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, зокрема, вирішувалося питання щодо застосування положень статей 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) до спорів, що виникли у зв`язку із поновленням виплати раніше призначеної (нарахованої) пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» громадянці України, яка проживає за її межами, на підставі рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

Натомість у цій справі скаржник оспорює бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(I)/2021.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у справі № 460/8959/24 строк звернення до суду обмежується процесуальним строком, встановленим абзацом першим частини другої статті 122 КАС України, з огляду на те, що спір у ній стосується бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу пенсії відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(I)/2021.

Ці правовідносини абсолютно відмінні від правовідносин у справі №815/1226/18, спір в якій стосувався поновлення виплати на підставі рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 раніше призначеної (нарахованої) пенсії за віком призначеної, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка виплачувалася особі до моменту виїзду її за кордон.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях викладав правову позицію щодо необхідності застосування строків у правовідносинах щодо перерахунку пенсій. Такі висновки, зокрема, сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а та Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 і суди попередніх інстанцій сформулювали позицію в оскаржуваних судових рішеннях, яка узгоджується із зазначеним висновками і колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від такого.

З огляду на наведене, касаційна скарга ОСОБА_1 не містить обґрунтувань щодо новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, у зв`язку з чим колегія суддів констатує, що позивачем не наведено доводів на підтвердження того, що судове рішення Верховного Суду за наслідками розгляду її скарги матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики з питань застосування відповідних норм права, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі № 460/8959/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

А.І. Рибачук

А.Ю. Бучик

Н.В. Коваленко,

Судді Верховного Суду