Справа № 363/6451/24
Суддя: Баличева М. Б.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

12.02.25 363/6451/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Баличева М.Б., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

11.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову № 238 від 01.04.2024 р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. Закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення;

- визнати протиправною та скасувати постанову № 627 від 13.06.2024 р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25500 грн. Закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.12.2024 року позивачу через застосунок «Дія» надійшло повідомлення про відкриття щодо нього Вишгородським ВДВС у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчих проваджень № 75677641, 74897938, стягувачем у якому є ІНФОРМАЦІЯ_3 . 04.12.2024 року позивач у приміщенні Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) наручно отримав копії постанов ІНФОРМАЦІЯ_2 № 238 від 01.04.2024 та № 627 від 13.06.2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 та 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, якими позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 та за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у розмірі 25 500 грн. Зазначив, що він не отримував від відповідача жодних повісток, розпоряджень чи викликів щодо своєї явки до вказаного ТЦК та СП 01.04.2024 року та 13.06.2024 року. Так само не отримував від відповідача ніякої інформації щодо стосовно нього справи про адміністративне правопорушення (у т.ч. й щодо місця розгляду), а також копії оскаржуваних постанов. Разом з тим, постанови № 238 від 01.04.2024 року та № 627 від 13.06.2024 року носить поверхневий і загальний характер, відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи (відсутні місце, дата та час вчинення (адміністративного правопорушення). Отже, при винесенні постанов № 238 від 01.04.2024 року та № 627 від 13.06.2024 року уповноваженою посадовою особою відповідача не в повній мірі були виконані вимоги ст. 252 КУпАП, не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом. Крім того в постановах № 238 від 01.04.2024 року та № 627 від 13.06.2024 року відсутні посилання на будь-які належних і допустимі докази, які б свідчили про наявність події адміністративного правопорушення та вини позивача у його вчиненні. У зв`язку з цим, оскаржувані постанови у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.12.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали ОСОБА_1 16.01.2025 року подав заяву про усунення недоліків.

20.01.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23.01.2025 року представник Вишгородської міської ради отримав копію ухвали суду від 02.04.2024 року та копію позовної заяви з додатками, що підтверджується ксерокопією облікової книги розносної кореспонденції.

11.02.2025 року через канцелярію суду представником відповідача було подане клопотання про поновлення строку для подачі відзиву, в якому посилаючись про велику навантаженість по службі та перебування відповідальної особи на лікування просив поновити строк на подання відзиву. У відзиві на позовну заяву, зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не визнає заявлених позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх надуманими, безпідставними та такими, що направлені на уникнення адміністративної відповідальності.Твердження Позивача, що він не отримував від ІНФОРМАЦІЯ_4 жодних повісток, розпоряджень чи викликів на 01 квітня 2024 року та 13 червня 2024 року, крім того не отримував жодної інформації про час та місце розгляду справ про адміністративні правопорушення, що оскаржувані ним постанови є незаконними, оскільки уповноважена особа не з`ясувала усіх обставин вчинення правопорушення та не в повній мірі були виконані вимоги статті 252 КУпАП спростовуються копіями матеріалів справи, яку він долучив до відзиву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно рапорту інспектора взводу СВП ВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, 29.03.2024 о 19 год. 45 хв. ним під час чергування на блокпосту № 1 м. Вишгород. Під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 являється ухилянтом та на місце події було викликано наряд ВРПП ІНФОРМАЦІЯ_5 . Даний рапорт містить відмітку чергового ІНФОРМАЦІЯ_6 про те, що ОСОБА_1 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_6 29.03.2024 р о 20 год.27 хв.

29.03.2024 року відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим солдатом ОСОБА_3 складено протокол № 238, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації відмовився проходити ВЛК, що є порушенням вимог ч. 10 ст. 1 ,ч . 6 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Крім того, вказаний протокол містить повідомлення, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 00 хв. 01 квітня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , де містяться підпис ОСОБА_1 . В графі пояснення та зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності міститься запис: від проходження ВЛК не відмовлявся.

До матеріалів справи долучена розписка про отримання ОСОБА_1 повістки про виклик ІНФОРМАЦІЯ_7 на 09:30 год. 01.04.2024 р. одержав 29.03.2024 р.

01.04.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_4 винесено Постанову № 238, згідно якої на ОСОБА_2 накладено штраф у сумі 5 100 грн., за те що: «Військовозобов`язаний ОСОБА_2 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації відмовився проходити медичний огляд військово-лікарської комісії, що є порушенням вимог ч. 10 ст. 1, ч. 6 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності».

Крім того, згідно рапорту ПОГ СВГ ВП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, 12.06.2024 о 21 год. 00 хв. ним під час несення служби на блокпосту було виявлено ОСОБА_1 , який згідно перевірці по вкладці «блокпост» «Призовник» ухиляється від мобілізації. Після чого ОСОБА_1 було супроводжено до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

12.06.2024 року старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_6 старшим лейтенантом ОСОБА_5 складено протокол № 627, зі змісту якого вбачається, що Військовозобов`язаний ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошеної мобілізації при перевірці документів співробітниками поліції не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його за вимогою уповноваженому представнику ТЦК та СП, що є порушенням вимог ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Крім того, вказаний протокол містить повідомлення, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 00 хв. 13 червня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , де містяться підпис ОСОБА_1 . В графі пояснення та зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності міститься запис: пояснення надам при розгляді справи по суті, написано власноруч.

До матеріалів справи долучена розписка про отримання ОСОБА_1 повістки про виклик ІНФОРМАЦІЯ_7 на 09:30 год. 13.06.2024 р. одержав 12.06.2024 р.

13.06.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_4 винесено Постанову № 627, згідно якої на ОСОБА_2 накладено штраф у сумі 25 500 грн., за те що: «Військовозобов`язаний ОСОБА_2 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації при перевірці документів уповноваженим представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його за вимогою уповноваженому представнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що є порушенням вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Щодо позовної вимоги про скасування постанови № 238 від 29.03.2024 року суд зазначає.

Україна - проголошена демократичною, правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 1, 3 Конституції України).

За частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні забезпечити своє повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (ст. 6 Конституції України ).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особисте право на справедливий і публічний розгляд його справ у продовженні розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, непереджене та остаточне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з наданням ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушеного з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 6 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справ керується верховенством прав, відповідно до якої окремої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та актуальністю змісту і спрямованості діяльності держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При вивченні матеріалів заяви, судом встановлено, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, як громадянина, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке вчинено в особливий період, що підтверджується оскаржуваною постановою.

Згідно ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 210-1 КУпАП (в редакції на день складання постанови від постанови № 238) на повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (в редакції на день складання постанови від постанови № 627) передбачено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Верховний Суд у листі від 13.07.2018 № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Диспозиція ст. 210-1 КУпАП має бланкетний характер, а серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та яким не дотримана особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Зі змісту оскаржуваної постанови, вбачається, що позивачу інкримінується порушення вимог ч. 10 ст. 1, ч. 6 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови), громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Згідно із ч. 6 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови),громадяни України, які призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, проходять у встановленому порядку обов`язковий медичний огляд.

Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно із ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Питання військово-лікарської експертизи вирішуються спеціальним законодавством, а саме - Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення).

Військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.

Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абз.4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Аналізуючи вищенаведені норми, встановлено, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.

Суд виходить з того, що проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Пунктом 3.1 глави 3 розділу II Положення № 402 визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП.

Абзацом 2 п. 3.5 глави 3 розділу ІІ Положення № 402 встановлено, що військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Згідно з Наказом Міністерства оборони України від 27.04.2024 № 262 «Про затвердження Змін до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», пункт 2.8 глави 2 розділу I Положення № 402 доповнено підпунктом 2.8.6., яким визначено, що строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 4 днів. За необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не може перевищувати 14 днів.

Твердження позивача, що він не відмовлявся від проходження ВЛК, а надав пояснення про необхідність взяти медичні документи з дому для їх оцінки військово-лікарською комісією суд не приймає до уваги, оскільки проходження такого огляду може тривати не один день, а тому, на думку суду, у позивача була б можливість надати документи протягом часу проходження такого ВЛК. Водночас, суду документів подальшого проходження ним медичного огляду або наявності актуального медичного огляду не надавалось.

Так, звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив скасувати оскаржувану постанову, посилаючись на те, що він не отримував жодних повісток, розпоряджень чи викликів щодо своєї явки, не отримував від відповідача ніякої інформації щодо розгляду стосовно нього справи про адміністративне правопорушення (у т.ч. щодо місця та часу її розгляду), а також копії оскаржуваних постанов.

Вказані твердження спростовані наданими відповідачем копій з оригіналів протоколу та оскаржуваної постанови, з яких вбачається, що в протоколі № 238 від 29.03.2024 року наявний підпис позивача у відповідних графі. Крім того, цей факт також підтверджується розпискою. Щодо твердження позивача, що він не отримував копію постанови, то матеріали справи містять супровідний лист від 01.04.2024 за вих. №1/2/3737 про направлення йому копії.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, стороною відповідача до відзиву на позовну заяву не було долучено направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду ОСОБА_1 . Також стороною відповідача не надано доказів, що вказане направлення було зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію та акт відмови від проходження ВЛК.

На підставі викладеного, суд частково задовольняє позовну вимогу.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови № 627 від 13.06.2024 року суд зазначає наступне.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови), у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Аналіз указаних норм дає підстави стверджувати, про те, що положення ч.6 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відповідних підзаконних нормативних актів щодо обов`язку в період проведення мобілізації мати при собі військово-обліковий документ мають безумовну дію.

Так, звертаючись до суду із даним позовом, позивач просить скасувати оскаржувану постанову, посилаючись на те, що він не отримував жодних повісток, розпоряджень чи викликів щодо своєї явки, не отримував від відповідача ніякої інформації щодо розгляду стосовно нього справи про адміністративне правопорушення (у т.ч. щодо місця та часу її розгляду), а також копії оскаржуваних постанов.

Вказані твердження спростовані наданими відповідачем копій з оригіналів протоколу та оскаржуваної постанови, з яких вбачається, що в протоколі № 627 від 12.06.2024 року наявний підпис позивача у відповідних графі. Крім того, цей факт також підтверджується розпискою. Щодо твердження позивача, що він не отримував копію постанови, то матеріали справи містять супровідний лист від 17.06.2024 ха вих. №1/2/6213 про направлення йому копії.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування вказаної постанови необхідно відмовити.

Так, згідно пункту третього частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про скасування рішення суб`єкта владних повноважень від 01.04.2024 року і надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 5-11, 12, 72-77, 78, 139, 159-162, 241-246, 250, 257-258, 262-263, 286 ,292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову № 238 від 01.04.2024 року по справі про адміністративне правопорушення від 29.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП України скасувати і надіслати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днівз дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 ).

Суддя М.Б. Баличева