Справа № 703/6623/24
Суддя: Волосовський В. В.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/6623/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Волосовського В.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить скасувати постанову № 1396 від 12 листопада 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та закрити провадження в цій справі.

В обґрунтування позову позивач вказує, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 № 1396 від 12 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Вказану постанову вважає незаконною і такою, що підлягає до скасування із закриттям провадження у справі (п.3 ч.3 ст.286 КАС України) з огляду на таке.

За змістом вказаної постанови вбачається, що « ОСОБА_1 12 вересня 2023 року на 09:00 годину не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження медичного огляду, яку особисто отримав 11 вересня 2023 року. Цим він порушив обов`язок, визначений пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, проходження медичного огляду».

Позивач вважає, що ця постанова є необґрунтованою та протиправною, суперечить приписам чинного законодавства, вказує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення та сама подія належними та допустимими доказами не підтверджена, а тому підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Так, позивач вказує, що диспозиція ч. 2 ст. 210 КУпАП не містить в собі вищевказаних обставин, які були встановлені особою, яка винесла постанову, а передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відомостей про повторне протягом року вчинення порушення військовозобов`язаним ОСОБА_1 правил військового обліку, за яке його вже було піддано адміністративному стягненню, оскаржувана постанова не містить.

Відтак, правопорушення, яке зафіксоване в оскаржуваній постанові, а саме, нез`явлення по повістці військовозобов`язаним ОСОБА_1 для проходження медичного огляду, вчиненого під час дії особливого періоду в України, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Відповідальність за вчинення порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період передбачає частина 3 ст. 210 КУпАП.

Водночас, відповідно до вимог КУпАП суд не наділений повноваженнями самостійно визначати кваліфікацію адміністративного правопорушення та збирати докази, суд не може приймати рішення лише на припущеннях.

Окрім того, в оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення вину за ч. 2 ст. 210 КУпАП визнав. Вказана обставина заперечується позивачем та останній вказує, що жодних пояснень при складанні протоколу він відповідачу не надавав.

Також позивач наголошує, що за обставинами, викладеними у оскаржуваній ним постанові посадовою особою відповідача вказано, що ОСОБА_1 12.09.2023 року на 09:00 не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак, вважає, що протокол відносно нього, який складений 11 листопада 2024 року є таким, що складений з порушенням відповідного 24 годинного строку, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Водночас, вказує, що оскаржувана постанова від 12 листопада 2024 року винесена більше ніж через рік після скоєння вказаного в ній адміністративного правопорушення, яке згідно даних постанови скоєно ОСОБА_1 12 вересня 2023 року, відтак, вважає, що оскаржувана постанова винесена поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Окрім того, на переконання позивача до оскаржуваної постанови не долучено доказів, що підтверджують факт вчинення ним адміністративного правопорушення та така не містить відомостей, з яких можна було би встановити факт вчинення ним вказаного у постанові адміністративного правопорушення за принципом «поза розумним сумнівом».

Стверджує також, що вказана оскаржувана постанова була винесена без участі позивача, відомостей, яким чином позивача було повідомлено про дату і місце розгляду адміністративної справи, та якими доказами це підтверджено, у постанові не зазначено.

При цьому, в порушення процедури, встановленої Інструкцією, постанова не направлялась на адресу позивача засобами поштового зв`язку. Зазначив, що оскаржувану постанову він отримав лише 09 грудня 2024 року, у відповідь на адвокатський запит.

Разом з тим, на переконання позивача наведені в постанові фактичні дані вчиненого правопорушення не відповідають дійсним обставинам справи. Вказав, що під час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_4 було не виконано вимоги КУпАП щодо повідомлення позивача про розгляд справи, а так само не було роз`яснено його права та обов`язки. На переконання позивача в його діях відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, визначеного ч. 2 ст. 210 КУпАП, та наголосив, що притягнення його до адміністративної відповідальності здійснено з порушенням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених у ст. 38 цього Кодексу.

Посилаючись на вказані обставини позивач звернувся до суду з позовом про скасування вказаної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ухвалою судді від 16 грудня 2024 року позивачу поновлено строк на звернення до суду із вказаним позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу десятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів отримано представником відповідача 23 грудня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Своїм правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався, заяв чи клопотань суду не направляв.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1396 від 12 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Згідно даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 12 вересня 2023 року на 09:00 годину не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження медичного огляду, яку особисто отримав 11 вересня 2023 року. Цим він порушив обов`язок, визначений пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, проходження медичного огляду (а.с. 7).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час провадження у справах про адміністративні правопорушення, для реалізації даного конституційного принципу, у відповідності до ст.ст.7, 245 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року, оголошено загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. Указами Президента України строки проведення загальної мобілізації було неодноразово продовжено.

Станом на день складення оскаржуваної постанови, як і станом на день розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідними Указами Президента.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є, зокрема, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та «Про оборону».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Взяттю на військовий облік військовозобов`язаних державними органами, підприємствами, установами та організаціями підлягають громадяни, придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час, які не досягли граничного віку перебування в запасі Збройних Сил.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до п.1.1 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджений наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 (надалі Положення) медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Відповідно доп.1.4 Розділу ІІ Положення медичний огляд громадян, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення та допризовників, проводиться в порядку, визначеному таблицею, відповідно до п.10 якої резервісти, військово-зобов`язані, які призиваються та проходять воєнні навчальні (перевірочні) та спеціальні збори осіб рядового сержантського, старшинського та офіцерського складу; призиваються та проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період проходять медичний огляд у ВЛК ТЦК та СП, гарнізонні (госпітальні) ВЛК.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку га мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Також, згідно з п. 22 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921, призовники і військовозобов`язані, а також посадові особи, винні в порушенні вимог Порядку і Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних несуть відповідальність згідно із законом.

Правилами військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - Правила) передбачено, що призовники і військовозобов`язані повинні, зокрема: перебувати на військовому обліку за місцем проживання у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ), за місцем роботи (навчання) на підприємствах, в установах, організаціях, виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, а також у разі тимчасового вибуття за межі України за місцем консульського обліку в дипломатичних установах України; прибувати за викликом районних (міських) військових комісаріатів (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях районних (міських) військових комісаріатів (органів СБУ)) для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районних (міських) військових комісаріатів.

Відповідно до п. 3 Правил, призовники і військовозобов`язані за порушення встановлених пунктами 1 і 2 цього додатка, а також за порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, умисне псування військово-облікових документів чи втрату їх з необережності, неявку за викликом до районних (міських) військових комісаріатів (органів СБУ) без поважних причин, за несвоєчасне повідомлення обліковому органу, де перебувають на військовому обліку, даних про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я (після тривалого лікування хвороби та (або) хвороби, яка спричинила часткову (повну) втрату працездатності), адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади притягуються до адміністративної відповідальності у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній у призначений день та час не з`явився для проходження медичного огляду до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив обов`язок, визначений пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487: прибувати за викликом районних (міських) та територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (повістках), для проходження медичного огляду та вчинив адміністративне правопорушення, визначене ч. 2 ст. 210 КУпАП, як порушення військовозобов`язаними правил військового обліку, вчинене в особливий період.

Диспозиція ч. 1 ст. 210 КУпАП (в редакції, що діяла станом на день складання оскаржуваної постанови) визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

За частиною 2 вказаної статті настає відповідальність за повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

За частиною 3 вказаної статті настає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті в особливий період.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Приписами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У оскаржуваній позивачем постанові № 1396 від 12 листопада 2024 року зазначено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП та накладено на нього штраф в сумі 850 грн.

Однак частиною 2 статті 210 КУПАП відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку настає за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, та тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто санкція за ч. 2 ст. 210 КУпАП передбачає штраф у розмірі від 5100,00 грн до 8500,00 грн. та настає за повторне протягом року вчинення порушення.

Водночас відповідачем до суду не надано доказів про притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210 КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачена відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період з накладенням штрафу від 17000,00 грн до 25 500,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови в порушення ч. 1 ст. 8 КУпАП неправильно застосував норму матеріального права, оскільки дії ОСОБА_1 , на час вчинення інкримінованого йому правопорушення не підпадають під диспозицію ч. 2 ст. 210 КУпАП.

З оскаржуваної постанови також вбачається, що її складено за відсутності позивача, відомостей щодо повідомлення позивача про час і місце розгляду адміністративної справи вказана постанова не містить.

Отже позивачу, як особі, що притягується до адміністративної відповідальності, не було повідомлено про дату і місце розгляду адміністративної справи, не було роз`яснено її права та обов`язки, у тому числі право на захист, й відповідно не надано можливості заявити клопотання та надати пояснення, що є грубим порушенням вимог закону.

Таким чином, недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. ст. 278, 279 КУпАП, тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної за цим позовом постанови з огляду на ненадання доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та є підставою для скасування постанови, що оскаржується.

Окрім того, за обставинами, викладеними у оскаржуваній ним постанові посадовою особою відповідача вказано, що ОСОБА_1 12.09.2023 року на 09:00 не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак протокол відносно нього, який складений 11 листопада 2024 року є таким, що складений з порушенням відповідного 24 годинного строку, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Водночас, положеннями ч. 7 ст. 38 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Оскаржувана постанова від 12 листопада 2024 року винесена відповідачем більше ніж через рік після скоєння вказаного в ній адміністративного правопорушення, яке згідно даних постанови скоєно ОСОБА_1 12 вересня 2023 року, відтак, оскаржувана постанова винесена поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 7 ст. 38 КУпАП.

За правилами ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в тому числі у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу (п. 7).

За наведених вище обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Це означає, що ця норма Закону встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, ця постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

У постанові про адміністративне правопорушення всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, відсутні дані й про повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду щодо нього справи.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не надано доказів на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Стаття 132 КАС України визначає види судових витрат, згідно з якою судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 72-77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову № 1396 від 12 листопада 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) коп. в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Волосовський