Справа № 520/23492/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 р.Справа № 520/23492/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/23492/24

за позовом ОСОБА_1

до Національне агентство з питань запобігання корупції

про визнання протиправною та скасування довідки,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції надалі - відповідач, НАЗК, апелянт), в якому просив :

- визнати протиправною та скасувати Довідку НАЗК № 236/24 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Черкаської митниці.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано п. п. 2 та п. п. 5 розділу 3 Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції №236/24 від 05.07.2024 про результати повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Черкаської митниці.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань НАЗК на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення суду у цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав що у період з 04.03.2024 по 01.07.2024 НАЗК було проведено повну перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Черкаської митниці. Вказана перевірка проводилась Національним агентством на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» та пп. 1 п. 1 розділу V Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 29.01.2021 № 26/21 (у редакції наказу Національного агентства від 13.11.2023 № 256/23), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.11.2023 за № 1983/41039 (Далі по тексту Порядок № 26/21).

05.07.2024 за результатами проведення вищезазначеної перевірки Національне агентство склало Довідку № 236/24 (далі Довідка), в якій виклало встановленні в ході її проведення обставини. Так, зі змісту Довідки вбачається, що ОСОБА_1 при поданні декларації за 2022 рік вказав недостовірні та неточні відомості, чим не дотримав вимог пп. 2, 2-1, 3, ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції». Недостовірні відомості, зазначені позивачем у декларації, відрізняються від достовірних на суму 14 152 800,00 грн, що перевищує 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

Вважає, що рішення суду першої інстанції не містить в собі обґрунтованих мотивів, якими суд керувався при відхиленні доводів НАЗК та всебічного відображення мотивів, якими він керувався при ухваленні рішення, воно не відповідає критерію вмотивованості, що є самостійною та достатньою правовою підставою для його скасування.

Стверджує, що суд першої інстанції не дотримався принципу офіційного з`ясування обставин справи, оскільки не врахував, що у відзиві від 20.09.2024 НАЗК повідомляло суд про звернення 25.07.2024 до Державного бюро розслідувань з приводу надання доказів правомірності своєї довідки, які, у свою чергу, становлять таємницю слідства, проте суд першої інстанції не врахував ці обставини при ухваленні судового рішення 24.10.2024.

Вважає, що НАЗК не допускало порушення порядку проведення повної перевірки поданої ОСОБА_1 декларації у вигляді ненадання йому можливості пояснити про обставини та причини недекларування об`єктів незавершеного будівництва, оскільки порядком № 26/21 передбачено, що якщо НАЗК володіє повним обсягом інформації про об`єкт декларування, яка при цьому підтверджена даними з офіційних джерел, - у нього відсутня необхідність направлення запитів суб`єктам декларування чи третім особам.

По суті встановленого порушення вказує на обґрунтованість висновків НАЗК та безпідставність прийняття до уваги наданих позивачем документів, оскільки вони не спростовують те, що ці земельні ділянки станом на 31.12.2022 були вільні від забудови, адже на відповідних знімках відсутня дата їх здійснення.

Вважає правомірним власний висновок про те, що сума доходів, отриманих ОСОБА_2 з 1998 по 2022 рік, з врахуванням вищеперелічених витрат, не дозволяла здійснити заощадження у розмірі 62 900 757,00 грн (24 685 312,00 грн (еквівалент 675 200,00 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 31.12.2022 - (1 дол. США = 36,5686 грн) (30 736 234,01 (еквівалент 789 100,00 євро за офіційним курсом НБУ станом на 31.12.2022 (1 євро = 38,9510 грн) Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.11.2024 18 (7 480 816,00 грн (еквівалент 170 000,00 фунтів стерлінгів за офіційним курсом НБУ станом на 31.12.2022- (1 фунт = 44,0048 грн). Такий висновок ґрунтується на неможливості вручення відповідного запиту ОСОБА_2 та нездатності НАЗК підтвердити наявність таких коштів на кінець звітного періоду. При цьому наголосив, що НАЗК за результатами проведення повної перевірки поданої ОСОБА_3 декларації за 2022 рік не визнав такі відомості недостовірними.

Також вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2017 у справі № 21-3072а16, від 10.01.2019 у справі № 855/3/19, від 11.04.2017 у справі № 800/340/16, від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 05.03.2020 у справі № 826/12535/17, від 20.11.2019 у справі № 522/23068/16, стверджує, що вказаному випадку у відносинах між Національним агентством та ОСОБА_1 не виникло обставин, що призвели до порушення його прав, які у свою чергу, підлягали б поновленню в судовому порядку, що виключає можливість судової перевірки спірної Довідки НАЗК № 236/24.

У додаткових поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції НАЗК вказало висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.11.2023 по справі № 520/25012/21, який 15.01.2025 був підтриманий Кіровоградським окружним адміністративним судом у справі № 340/8431/24.

10.01.2025 на адресу суду від представника позивача надійшов відзив, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.

22.01.2024 ОСОБА_1 подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік (унікальний ідентифікатор документа 8aab2703-dce9-4a24-8b3b-9083658af783) до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр).

В період з 04.03.2024 по 01.07.2024 уповноваженою особою НАЗК проведена повна перевірка Декларації поданої ОСОБА_1 , начальником Черкаської митниці.

Повна перевірка Декларації позивача здійснювалась відповідачем на підставі абз. 2 ч.1 ст.51-3 Закону України «Про запобігання корупції» (із змінами, у редакції, чинній станом на момент проведення перевірки; далі Закон №1700-VII), згідно з якою обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

За результатами повної перевірки Декларації позивача складено Довідку, в якій встановлено: не зазначення суб`єктом декларування 4 об`єктів незавершеного будівництва, які належать члену сім`ї суб`єкта декларування (дружині): об`єкт побудований на земельній ділянці, кадастровий номер :66:457:0046, загальною площею 297,1 м2; - об`єкт побудований на земельній ділянці, кадастровий номер :66:457:0047, загальною площею 295,5 м2; об`єкт побудований на земельній ділянці, кадастровий номер :66:457:0048, загальною площею 297,1 м2; об`єкт побудований на земельній ділянці, кадастровий номер :66:457:0049, загальною площею 297,1 м2.

Загальна сума недостовірних відомостей складає 13 998 800,00 грн.

Також, у розділі 12 «Грошові активи» декларації НАЗК зазначає про обґрунтовані сумніви щодо можливості заощадження суми у розмірі 62 900 757,00 грн. ОСОБА_4 , яка є близькою особою суб`єкта декларування, проте окремо вказує на те, що у рамках проведення повної перевірки не вдалося вставити можливість заощадити таку суму коштів.

За результатами повної перевірки декларації щодо з`ясування достовірності задекларованих відомостей встановлено, що суб`єкт декларування при поданні декларації зазначив відомості , які відрізняються від достовірних на загальну суму 14 152 800,00 грн., що перевищує 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, що є ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 3662 КК України.

Позивач не погоджуючись із указаними обставинами звернувся з цим позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що НАЗК не дотрималося вимог законодавства, яке регулює порядок проведення повної перевірки та не вжило заходів щодо дослідження даного питання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вказує, що ця конституційна норма втілює засадничу складову принципу законності, відповідно до якої суб`єктам владних повноважень дозволено робити тільки те, на що їх прямо уповноважує закон. Ця конституційна норма вимагає дотримуватися приписів Закону як підстави для вчинення суб`єктом владних повноважень активних дій. Закон, своєю чергою, визначає, описує, який юридичних факт чи їх сукупність повинні бути наявними для того, щоб у владного суб`єкта виникли повноваження діяти тим чи іншим чином. Будь-яка діяльність та будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності таких юридичних фактів, визначених законом, буде проявом свавільності.

Конструкція "в межах повноважень" у розумінні ст. 19 Конституції України стосується обсягу повноважень і вказує на необхідність суб`єкту владних повноважень діяти виключно в тих межах, на які їх уповноважили Конституція та закони України. Це означає, що суб`єктам владних повноважень заборонено вчиняти будь-які дії або приймати будь-які рішення, можливість вчинення чи прийняття яких прямо не передбачена в тексті закону для певного випадку. Будь-які такі рішення або дії будуть проявом свавільності.

Конструкція "у спосіб" у тексті ч. 2 ст. 19 Конституції України вказує на те, що, по-перше, спосіб вчинення дій і прийняття рішень обов`язково має бути встановлений законом. Положення ч. 2 ст. 19 Конституції вимагає того, щоб і підстави вчинення дій та прийняття рішень суб`єктами владних повноважень, і межі їхніх повноважень, і спосіб вчинення дій та прийняття рішень були або встановлені на конституційному рівні, або закріплені на рівні закону. По-друге, суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти й приймати рішення саме в такий спосіб, який передбачений законом, тобто неухильно дотримуватися визначеної на рівні закону процедури вчинення юридично значущих дій та прийняття обов`язкових для інших суб`єктів рішень. По-третє, суб`єкти владних повноважень не мають права вчиняти дії чи приймати рішення свавільно, тобто у спосіб, відмінний від того, який визначений законом.

Суд також звертає увагу на відсутність ієрархічного підпорядкування вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Жодна з них не є важливішою за іншу. Суб`єкти владних повноважень можуть діяти та приймати рішення виключно з дотримання усіх трьох із них одночасно. Таким чином, порушення владним суб`єктом визначеної законом процедури вчинення дій або прийняття рішень є настільки ж неприпустимим, як і вчинення ним дій (прийняття рішень) без уповноваження законом.

Також заслуговує й акцент положень Конституції України на необхідності визначення способу вчинення дій або прийняття рішень для суб`єкта владних повноважень (процедури їх вчинення) саме на рівні закону. Оскільки рішення або дії суб`єктів владних повноважень як органів публічної адміністрації прямо впливають на права та інтереси інших осіб, вимоги до процедури їх вчинення, які запобігають порушенням прав осіб та свавільності повинні бути встановлені саме законодавчим органом як органом представницької демократії як одна із передумов дотримання принципу верховенства права.

Відповідно до пункту 21 статті 46 Закону №1700-VII у декларації зазначаються відомості про об`єкти незавершеного будівництва, об`єкти, не прийняті в експлуатацію або право власності на які не зареєстроване в установленому законом порядку, які:

а) належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві власності відповідно до Цивільного кодексу України;

б) розташовані на земельних ділянках, що належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або передані їм в оренду чи на іншому праві користування, незалежно від правових підстав набуття такого права;

в) повністю або частково побудовані з матеріалів чи за кошти суб`єкта декларування або членів його сім`ї.

Суб`єкти декларування, порядок подання, вимоги щодо форми та змісту декларації, порядок оприлюднення декларацій, підстави, порядок і черговість проведення повної перевірки декларацій, права та обов`язки НАЗК, передбачені Законом №1700-VII.

Відповідно до ч. 1 ст. 51-3 Закону №1700-VII повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів і може проводитися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності. Повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством. Повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення в них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю. Національне агентство проводить повну перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із медіа та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Національне агентство визначає порядок відбору декларацій для проведення повної перевірки та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків, а також порядок автоматизованого розподілу обов`язків з проведення повної перевірки між уповноваженими особами Національного агентства. Національне агентство за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, забезпечує ведення черги декларацій, відібраних для проведення їх повної перевірки, та інформує суб`єкта декларування про включення поданої ним декларації до зазначеної черги декларацій.

Процедура проведення повної перевірки декларації, передбачена Порядком проведення повної перевірки декларації, особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим наказом НАЗК від 29.01.2021 №26/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.02.2021 №158/35780 (далі Порядок №26/21).

Відповідно до абз.4 п.2 Порядку №26/21, достовірність задекларованих відомостей - відсутність розбіжностей між відомостями, зазначеними у декларації, та відомостями, які відповідають дійсності або є правдивими, що підтверджено Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації, зокрема із правовстановлюючих документів, судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, реєстрів, банків даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових систем, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, інших джерел інформації.

Згідно із абз.6 п.2 Порядку №26/21, недостовірні відомості у декларації - відомості, зазначені у декларації відповідно до статті 46 Закону, які не відповідають дійсності або є неправдивими, що підтверджено Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації, зокрема відомості, що відрізняються від відомостей, які містяться у правовстановлюючих документах, судових рішеннях, які набрали законної сили, індивідуально-правових актах, реєстрах, банках даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових системах, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, реєстрах іноземних держав, інших джерелах інформації.

Складовими предмета повної перевірки декларації є: 1) з`ясування достовірності задекларованих відомостей; 2) з`ясування точності оцінки задекларованих активів; 3) перевірка на наявність конфлікту інтересів; 4) перевірка на наявність ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів. (п. 1 розд. ІІ Порядку №26/21)

Повна перевірка проводиться щодо декларацій, відібраних Національним агентством у порядку черговості на підставі оцінки ризиків, у тому числі, якщо декларація подана службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, або займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків.(пп.1 п.2 розд. ІІ Порядку №26/21)

Згідно з абз.1 п.3 розд. ІІ Порядку №26/21, у разі наявності однієї з підстав для проведення повної перевірки відібрані Національним агентством у порядку черговості на підставі оцінки ризиків декларації для обов`язкової повної перевірки розподіляються автоматизовано уповноваженим особам для проведення такої перевірки.

Національне агентство під час проведення повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації відповідно до статті 46 Закону, з урахуванням всіх складових предмета повної перевірки, що визначені в пункті 1 цього розділу. (п. 4 розд. ІІ Порядку №26/21)

Відповідно до п. 5 розд. ІІ Порядку №26/21 повна перевірка декларації передбачає такі дії:

1) аналіз відомостей про об`єкти декларування, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації відповідно до статті 46 Закону, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, банків даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових систем, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, з судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, інших джерел, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації;

2) створення, збирання, одержання, використання та інша обробка документів чи інформації, у тому числі з обмеженим доступом, у тому числі за допомогою автоматизованих засобів, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених у цьому Порядку;

3) звернення у разі необхідності до посадових та службових осіб державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань для отримання письмових пояснень, їх розгляд і врахування з урахуванням іншої отриманої інформації під час проведення повної перевірки декларації відповідно до цього Порядку;

4) звернення у разі необхідності до суб`єкта декларування для отримання пояснень та копій підтвердних документів, їх розгляд і врахування з урахуванням іншої отриманої інформації під час проведення повної перевірки декларації відповідно до цього Порядку.

Пунктом 6 розд. ІІ Порядку №26/21 унормовано, що під час повної перевірки декларації Національне агентство використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з інформаційно-телекомунікаційних і довідкових систем, реєстрів, банків даних, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи або органи місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, інших джерел, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) документи та/або інформація, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей, а також законності джерел отриманих доходів;

3) документи та/або інформація, у тому числі з обмеженим доступом, що надходять (отримані) від державних органів, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, спеціалістів, експертів, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, інших джерел інформації, які стосуються конкретного суб`єкта декларування та/або членів його сім`ї та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені;

5) всі наявні в Національному агентстві відомості, у тому числі: отримані Національним агентством під час здійснення попередніх перевірок декларацій, поданих суб`єктом декларування та/або членами його сім`ї, іншими особами; зібрані під час здійснення контролю декларацій за допомогою засобів програмного забезпечення інформаційно-телекомунікаційної системи проведення логічного та арифметичного контролю декларацій, моніторингу способу життя суб`єкта декларування; зібрані в результаті розгляду повідомлень викривачів, інших суб`єктів звернення; отримані під час реалізації повноважень щодо моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, а також контролю за дотриманням вказаними особами обмежень щодо запобігання корупції;

6) інформація та/або документи, отримані від правоохоронних органів, у тому числі з матеріалів кримінальних проваджень, дозвіл на використання яких та посилання у документах Національного агентства на які наданий слідчим, детективом або прокурором відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Пункт 7 Порядку №26/21, передбачає, що у разі неможливості встановлення вартості незадекларованих активів з джерел, визначених у підпунктах 1-3, 5, 6 пункту 6 цього розділу, Національне агентство відповідно до законодавства може залучити спеціалістів та експертів.

Пункт 8 Порядку №26/21, передбачає, що у разі неможливості одержання у межах строку проведення повної перевірки відомостей, необхідних для проведення повної перевірки декларації, Національне агентство проводить повну перевірку декларації відповідно до наявних у нього відомостей, про що зазначається у довідці про результати проведення повної перевірки декларації. У разі одержання нової інформації після завершення повної перевірки декларації Національне агентство вживає заходів за наявності відповідних підстав щодо проведення повторної повної перевірки декларації в частині отриманої нової інформації.

Згідно з п.9 розд. ІІ Порядку №26/21, з метою здійснення повної перевірки декларації уповноважена особа Національного агентства має право направляти запити про надання документів чи інформації, у тому числі з обмеженим доступом, до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, спеціалістів, експертів, громадян та їх об`єднань. Зазначені суб`єкти зобов`язані надати запитувані Національним агентством документи (копії документів) чи інформацію упродовж 10 робочих днів з дня одержання запиту.

Відповідно до п.11 розд. ІІ Порядку №26/21, інформацію, що містить банківську таємницю та необхідна для повної перевірки, уповноважена особа отримує в порядку, визначеному законодавством.

Достовірність задекларованих відомостей перевіряється шляхом порівняння зазначених у декларації відомостей з даними, отриманими Національним агентством під час проведення контролю та повної перевірки декларації. (п. 13 розділу ІІ Порядку №26/21)

Відповідно до п. 17 Порядку №26/21 у разі виявлення Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації можливих недостовірних відомостей у декларації, неточної оцінки задекларованих активів, порушення вимог статей 23, 25, 26, 36 Закону, ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів, уповноважена особа направляє відповідному суб`єкту декларування запит з пропозицією надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів відповідно до Закону. Такий запит направляється суб`єкту декларування за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), чи електронного зв`язку або на поштову адресу у строк не пізніше 15 робочих днів до дня завершення основного або продовженого строку проведення повної перевірки.

Суб`єкт декларування має право надати або надіслати за допомогою програмних засобів Реєстру чи електронного зв`язку пояснення, копії документів не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання відповідного запиту Національного агентства.

Надані суб`єктом декларування письмові пояснення, копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації.

У разі ненадання суб`єктом декларування письмових пояснень, копій підтвердних документів Національне агентство проводить повну перевірку на підставі наявних відомостей.

Надання суб`єктом декларування пояснень, копій підтвердних документів, іншої інформації після завершення строку повної перевірки не є підставою для проведення повторної повної перевірки декларації.

Відповідно до п.1 розд. ІІІ Порядку №26/21, за результатами проведення повної перевірки декларації, у тому числі повторної, уповноважена особа складає та підписує довідку про результати проведення повної перевірки декларації у двох примірниках, один з яких після погодження відповідно до пункту 3 цього розділу надсилається суб`єкту декларування.

Довідка складається та підписується не пізніше ніж на 10 робочий день з дня закінчення основного або продовженого строку повної перевірки.

Довідка може бути складена і підписана до закінчення основного або продовженого строку повної перевірки.

Згідно з п.2 розд. ІІІ Порядку №26/21, довідка повинна містити таку інформацію: підстави для проведення повної перевірки; дату початку та завершення строку повної перевірки; відомості про результати автоматизованого розподілу (повторного автоматизованого розподілу, якщо він проводився); джерела інформації, що були використані під час проведення повної перевірки; перелік запитів, на які на дату завершення строків проведення повної перевірки не отримано відповіді; виявлені недостовірні відомості у декларації, неточність оцінки задекларованих активів, встановлені ознаки конфлікту інтересів, незаконного збагачення або необґрунтованості активів, з наведенням відповідного обґрунтування та посиланням на джерела інформації, врахування пояснень суб`єкта декларування (у разі їх надання); висновок за результатами повної перевірки.

У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування. (п.п.9-11 розд. ІІІ Порядку №26/21)

На офіційному веб-сайті Національного агентства оприлюднюється довідка про результати проведення повної перевірки, у тому числі повторної, упродовж 10 робочих днів з дня її погодження, а також інформація про те, чи було направлено обґрунтований висновок щодо виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інші вжиті заходи реагування, крім конфіденційної інформації про фізичну особу та з дотриманням вимог статті 52-1 Закону.

Уразі внесення виправлень у довідку відповідний акт оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства упродовж 10 робочих днів з дня його затвердження.

Про необхідність подання декларації з достовірними відомостями відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 45 Закону в разі виявлення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство повідомляє суб`єкта декларування за допомогою програмних засобів Реєстру або електронного зв`язку.

Щодо порядку проведення повної перевірки.

Відповідно до ч. 1 статті 13 Закону України «Про запобігання корупції» уповноважені особи НАЗК мають право вимагати необхідні документи та іншу інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, у зв`язку з реалізацією своїх повноважень; отримувати в межах своєї компетенції письмові пояснення від посадових осіб та службових осіб державних органів, органів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань.

Згідно з п.п.3-4 пункту 4 Розділу V повна перевірка декларації передбачає: звернення у разі необхідності до посадових та службових осіб державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань для отримання письмових пояснень, їх розгляд і врахування з огляду на іншу отриману інформацію під час проведення повної перевірки відповідно до цього Порядку; звернення у разі необхідності до суб`єкта декларування для отримання пояснень та копій підтвердних документів, їх розгляд і врахування з огляду на іншу отриману інформацію під час проведення повної перевірки відповідно до цього Порядку.

Судом встановлено, що ані позивач ані член родини позивача, у рамках строку проведення повної перевірки декларації, не отримували запитів від НАЗК, щодо з`ясування причин не зазначення 4 об`єктів незавершеного будівництва на земельних ділянках, які на праві власності належать члену сім`ї суб`єкта декларування.

Також, в обґрунтування факту щодо відсутності, на час заповнення щорічної декларації за 2022 рік, а саме до 31.01.2024, в нього інформації про 4 об`єкти незавершеного будівництва позивачем надано копію нотаріально посвідченої заяви члена родини суб`єкта декларування щодо її майнового стану станом на 31.12.2022, яка була посвідчена ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачем на підтвердження вжитих заходів зазначається про направлення члену сім`ї суб`єкта декларування листа, який повернувся до НАЗК з позначкою «повернуто через закінчення строків зберігання» без надання відповідних доказів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апелянтом у його апеляційній скарзі про те, що НАЗК не зверталося особисто до позивача, як суб`єкта декларування, про причини не зазначення 4 об`єктів незавершеного будівництва.

Стовно твердження апелянта про те, що у НАЗК відсутній обов`язок направлення запитів суб`єктам декларування чи третім особам у випадках якщо останнє володіє повним обсягом інформації про об`єкт декларування, яка при цьому підтверджена даними з офіційних джерел, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 51-3 Закону №1700-VII у разі виявлення за результатами повної перевірки декларації ознак необґрунтованості активів Національним агентством надається можливість суб`єкту декларування протягом десяти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом із відповідними доказами. У разі ненадання суб`єктом декларування у зазначені строки письмових пояснень і доказів чи надання не в повному обсязі Національне агентство інформує про це Національне антикорупційне бюро України та Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що на НАЗК покладено обов`язок надати можливість суб`єкту декларування надати письмове пояснення за таким фактом із відповідними доказами.

В обґрунтування такої позиції апелянт посилається на п. 16 розділу V Порядку №26/21.

Відповідно до п. 16 розділу V Порядку №26/21 у разі виявлення Національним агентством під час проведення повної перевірки можливих недостовірних відомостей у декларації, неточної оцінки задекларованих активів, порушення вимог статей 23, 25 Закону, ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів, а також з метою підтвердження достовірності відомостей, зазначених у декларації, уповноважена особа направляє відповідному суб`єкту декларування запит про надання копій документів, що підтверджують достовірність зазначених у декларації відомостей (за їх наявності) стосовно активів, розміщених за межами України, а також стосовно інших активів, коли інформація про них відсутня у Національного агентства, та пропозицією надати письмові пояснення відповідно до Закону. Такий запит направляється суб`єкту декларування за допомогою програмних засобів Реєстру, чи електронного зв`язку або на поштову адресу у строк не пізніше 15 робочих днів до дня завершення основного або продовженого строку проведення повної перевірки.

Суб`єкт декларування не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання відповідного запиту Національного агентства зобов`язаний надати або надіслати за допомогою програмних засобів Реєстру, поштового чи електронного зв`язку копії документів, що підтверджують достовірність зазначених у декларації відомостей (за їх наявності), та може надати або надіслати в такий самий спосіб письмові пояснення з питань, зазначених у запиті.

Надані суб`єктом декларування письмові пояснення, копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду Національним агентством під час проведення повної перевірки.

У разі ненадання суб`єктом декларування письмових пояснень, копій підтвердних документів Національне агентство проводить повну перевірку на підставі наявних відомостей.

Надання суб`єктом декларування пояснень, копій підтвердних документів, іншої інформації після завершення строку повної перевірки не є підставою для проведення повторної повної перевірки.

Аналіз абз 1 п. 16 розділу V Порядку №26/21 дає підстави для висновків, що у випадках, передбачених цим пунктом, уповноважена особа НАЗК:

- направляє відповідному суб`єкту декларування запит про надання копій документів, що підтверджують достовірність зазначених у декларації відомостей (за їх наявності) стосовно активів, розміщених за межами України, а також стосовно інших активів, коли інформація про них відсутня у Національного агентства,

- пропозицію надати письмові пояснення відповідно до Закону.

Тобто, твердження НАЗК про відсутність у нього обов`язку направляти пропозицію декларантові надати письмові пояснення відповідно до Закону, з огляду на наявність у НАЗК повної інформації є помилковою, оскільки стосується лише питання доцільності направлення запиту про надання копій документів, та не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку надати можливість суб`єкту декларування надати письмове пояснення за таким фактом із відповідними доказами, що прямо закріплено як у ч. 3 ст. 51-3 Закону №1700-VII так і абз 1 п. 16 розділу V Порядку №26/21.

Більш того, колегія суддів зауважує, що відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 у справі № 520/7596/19 зазначав, що участь позивача на засіданні комісії спрямована на забезпечення права особи почути інформацію, яка розглядається стосовно нього, висловити свої аргументи. Особа, щодо якої приймається рішення, має право бути вислуханою, наводити доводи та докази на підтвердження своїх аргументів.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Принципи належного врядування повинні застосовуватися суб`єктами владних повноважень у їхній діяльності під час розв`язання питань щодо виникнення, зміни і припинення суб`єктивних прав та інтересів особи.

З цією метою Комітетом міністрів Ради Європи було надано низку рекомендацій, серед яких, зокрема, є Рекомендація CM/Rec (2007)7 «Щодо належного адміністрування», Рекомендація N R (87)16 «Щодо адміністративних процедур, які стосуються великої кількості осіб», Резолюція (77)31 «Про захист особи відносно актів адміністративних органів».

Зазначена Резолюція 77(31), прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 28 вересня 1977 року, до адміністративної процедури відносить п`ять основних складових (принципів):

право особи бути заслуханою (почутою);

право доступу до інформації (матеріалів справи);

право на допомогу та представницькі послуги;

обов`язок органу інформувати про мотиви свого рішення;

зазначення засобів правового захисту (оскарження).

Безпосередньо право бути почутим (право бути вислуханим) ілюструє наявність прямого, а не опосередкованого зв`язку особи з органом державної влади суб`єктом владних повноважень, який уповноважений приймати рішення, що можуть стосуватися або стосуються прав особи.

За таких обставин колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно дотримання НАЗК процедури проведення перевірки декларації позивача з огляду на безпідставне ненадання можливості суб`єкту декларування пояснити про обставини та причини недекларування майна, тобто право бути почутим, закріпленим у ч. 3 ст. 51-3 Закону №1700-VII та абз 1 п. 16 розділу V Порядку №26/21.

При цьому колегія суддів наголошує на тому, що при наданні позивачеві його законного права бути почутим у спірних правовідносинах, відповідач в силу присів абз. 3 п. 16 розділу V Порядку №26/21 мав обов`язок врахувати письмові пояснення позивача та надані ним копії підтвердних документів під час проведення повної перевірки.

Відповідно до статті 45 Закону Закону №1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з абз. 2 п. 2 розд. ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 23 липня 2021 року № 449/21(реєстр. в Мінюсті 29 липня 2021 р. за № 987/36609) щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Матеріалами справи підтверджено, що реєстрація права власності на 4 будівлі відбулася у 2023 році із встановленням ринкової вартості об`єктів на дату реєстрації тобто станом на 2023 рік.

Натомість апелянт не надав доказів встановлення в рамках проведення повної перевірки вартості чотирьох об`єктів незавершеного будівництва станом на 31.12.2022, враховуючи стан їх готовності, як і не надав доказів підтвердження залучення експерта, спеціаліста для визначення вартостей будівель, які на його думку, були вже збудовані.

Щодо відсутності на 4 земельних ділянках, які належать на праві власності члену сім`ї суб`єкта декларування об`єктів незавершеного будівництва до матеріалів справи долучено дефектний акт щодо технічного стану 4 будівель на вищезазначених земельних ділянках із зазначенням рішення про повний демонтаж цих будівель, загальний журнал робіт, який було розпочато 11.10.2021 та завершено 15.10.21, записи в якого свідчать про завершення демонтажу будівель станом на 15.10.2021, копії технічних паспортів на 4 будівлі з технічними характеристиками: фундамент бетон; стіни газоблок; покрівля - металочерепиця, перекриття залізобетон тощо.

Щодо посилання апелянта на інформацію з витягу з Реєстру будівельної технічної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та технічного паспорту на будинки садибного типу, що будівництво будинків розпочато у 2014 році та завершено 31.12.2014, колегія суддів зауважує, що під час розгляду справи у суді першої інстанції не були надані будь-які докази на підтвердження зазначеної позиції.

Стовно посилання апелянта на недотримання судом принципу офіційного з`ясування обставин справи, колегія суддів зазначає таке.

Так, у відзиві на позов від 20.09.2024 НАЗК повідомляло суд першої інстанції про звернення 25.07.2024 до Державного бюро розслідувань з приводу надання доказів правомірності своєї довідки, які, у свою чергу, становлять таємницю слідства

Доказів такого звернення НАЗК до суду першої інстанції не надало.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Вказані приписи КАС України дають підстави для висновку, що тягар доказування правомірності рішень та/або дій та / або бездіяльності покладається виключно на суб`єкта владних повноважень, який у свою чергу зобов`язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Матеріали справи свідчать, що НАЗК до суду першої інстанції не подало жодного доказу в обґрунтування правомірності власного висновку, а лише послалося на таємницю слідства.

До суду апеляції інстанції апелянт надав лист з ДБР від 23.07.2024 про те, що за результатами розгляду висновку НАЗК, який надійшов листом №42-01/51522-24 від 12.07.2024, внесено відомості в ЄРДР за № 0000637 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України, повідомлено, що відомості, які містяться в матеріалах перевірки, на підставі яких складено надісланий висновок, становлять таємницю досудового розслідування та підлягають розголошенню виключно у порядку ст. 222 КПК України.

25.07.2024 НАЗК звернулося до ДБР з листом № 42-01/54158-24 з питань інформування про можливість розголошення відомостей досудового розслідування та надання ОСОБА_1 (суб`єкту декларування) копій матеріалів повної перевірки декларації, частина яких може стати доказами за вказаним кримінальним провадженням.

Відповіді на вказаний запит НАЗК до суду апеляційної інстанції не надало.

26.09.2024 Національним агентством направлено лист до старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління ДБР про надання дозволу на долучення до відзиву на позовну заяву копій чотирьох технічних паспортів на об`єкти незавершеного будівництва, які є матеріалами кримінальної справи.

09.10.2024 листом (зареєстровано в НАЗК за № 117741 від 11.10.2024) ДБР повідомило НАЗК про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування під час надання відзиву до позовної заяви у адміністративній справі № 520/23492/24 копій технічних паспортів на об`єкти незавершеного будівництва, які розташовані за адресами: пров. Літинсьткий, 22, 28, 26., 24 м. Київ.

Зміст вказаної відповіді ДБР дає підстави для висновку, що НАЗК зверталося до ДБР з запитом №42-01/71218-24 від 26.09.2024, копію якого НАЗК до суду апеляційної інстанції не надало, що позбавляє суд можливості перевірити обсяг запитуваних до розголошення відомостей.

При цьому, колегія суддів наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також п. 2, 4-5 ч. 5 ст. КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані:

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

Колегія суддів вважає, що апелянт неналежним чином користувався своїми правами, оскільки не надав суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

При цьому, колегія суддів враховує відсутність пояснень НАЗК з приводу того, що останньому заважало у період з дати отримання відповіді ДБР (11.10.2024) надати отриманні від останнього документи до суду першої інстанції до моменту ухвалення останнім судового рішення (24.10.2024), тобто протягом майже двох тижнів.

Вказане свідчить про намагання апелянтом перекласти тягар доказування протиправності власного висновку на позивача та одночасно переклавши тягар доказування правомірності такого висновку на суд, що суперечить завданню адміністративного судочинства.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 80 КАСУ учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Проте, НАЗК не надало належних доказів неможливості виконання власного процесуального обов`язку з надання доказів до суду першої інстанції та не повідомляло останнього про хід розгляду звернення ДБР про надання дозволу на розкриття таємниці слідства.

Щодо грошових заощаджень члена сім`ї суб`єкта декларування, колегія суддів врахує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1700-VII уповноважені особи НАЗК мають право вимагати необхідні документи та іншу інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, у зв`язку з реалізацією своїх повноважень; отримувати в межах своєї компетенції письмові пояснення від посадових осіб та службових осіб державних органів, органів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань.

Згідно з п.п.3-4 пункту 4 Розділу V повна перевірка декларації передбачає: звернення у разі необхідності до посадових та службових осіб державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань для отримання письмових пояснень, їх розгляд і врахування з огляду на іншу отриману інформацію під час проведення повної перевірки відповідно до цього Порядку; звернення у разі необхідності до суб`єкта декларування для отримання пояснень та копій підтвердних документів, їх розгляд і врахування з огляду на іншу отриману інформацію під час проведення повної перевірки відповідно до цього Порядку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апелянтом, що ані позивач, ані член родини позивача, у рамках строку проведення повної перевірки декларації, не отримували запитів від НАЗК щодо з`ясування джерел походження коштів члена сім`ї суб`єкта декларування, які зазначені у розділі 12 «Грошові активи», що підтверджено запитом до НАЗК про надання пояснень та підтверджуючих документів.

Апелянт, у свою чергу, наголосив на тому, що не зміг підтвердити наявність таких коштів на кінець звітного періоду та за результатами повної перевірки поданої ОСОБА_1 декларації за 2022 рік не визнав такі відомості недостовірними.

Посилання апелянта на невизнання відомостей про готівкові кошти, які належать члену сім`ї ОСОБА_2 недостовірними не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування п.5 розділу 3 Довідки НАЗК, оскільки питання щодо джерел походження коштів члена сім`ї суб`єкта декларування не віднесений до компетенції суду, а є компетенцією НАЗК (та інших органів виконавчої влади, зокрема податкових органів), проте, апелянт у спірній довідці обмежився лише зазначення про наявність у нього сумнівів, які не зміг довести документально.

НАЗК в процесі проведення повної перевірки декларації має право відбирати пояснення не тільки у суб`єкта декларування, а у інших громадян, до яких відносяться члени сім`ї суб`єкта декларування.

Відповідач не заперечував того, що під час проведення повної перевірки не зміг встановити це питання безпосередньо у члена сім`ї та не підтверджує про те, що це питання було адресоване і суб`єкту декларування.

Так, позивач стверджував, що при заповненні декларації за спірний період користувався відомостями, наданими членом сім`ї у нотаріальній заяві, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нотаріальна заява члена сім`ї суб`єкта декларування щодо його фінансового та майнового стану не може створювати негативні наслідки для самого суб`єкта декларування.

Посилання апелянта на те, що нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 , не може бути доказом відображення ОСОБА_1 достовірних відомостей у декларації, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано будь яких доказів на підтвердження наявності у позивача іншої інформації про майновий та фінансовий стан ОСОБА_2 , як члена сім`ї декларанта з якою останній став спільно мешкати з 2022 року, станом на 31.12.2022.

Також колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що всі сумніви мають тлумачитися на користь особи та з тим, що немає іншого джерела інформації з якого суб`єкт декларування міг встановити наявність/відсутність у особи з якою він спільно проживає об`єктів незавершеного будівництва чи активів, окрім інформації, яку надав безпосередньо саме цей член сім`ї.

Стосовно доводів апелянта про наявність підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на обрання позивачем неправильного способу захисту, колегія суддів зазначає таке.

Аналізуючи наведені вище норми Закону №1700-VII та Порядку №26/21 у взаємозв`язку з оцінюванням алгоритму проведення самої процедури перевірки декларації та наслідками її завершення, Верховний Суд у справах №№640/29515/21, 240/24844/21 та 160/4098/22 констатував, у разі виявлення у декларації недостовірних відомостей Довідка про результати проведення повної перевірки декларації за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки безпосередньо породжує правові наслідки для суб`єкта декларування у вигляді виникнення обов`язку (подати відповідну декларацію з достовірними відомостями) у встановлений такою довідкою строк.

Так, спірна довідка містить владний припис НАЗК, що виданий ним на виконання владно-управлінських функцій, визначених статтею 51-3 Закону №1700-VII, який стосується прав та інтересів позивача та дія якого вичерпується його виконанням. Тому, Верховний Суд дійшов висновку, що довідка про результати проведення повної перевірки декларації є рішенням (актом індивідуальної дії) суб`єкта владних повноважень, у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, оскільки цю довідку видано НАЗК на виконання владних управлінських функцій, вона містить владний (обов`язковий) припис щодо конкретної особи (суб`єкта декларування), має строк та її дія вичерпується виконанням.

Факт оприлюднення на офіційному вебсайті НАЗК довідки про результати проведення повної перевірки, яка містить висновки щодо виявлення у декларації недостовірних відомостей суб`єкта декларування (позивача), з огляду на її правовий статус особи, що займає особливо відповідальне становище, є втручанням в її особисте та/або сімейне життя, що гарантоване, приписами статті 32 Конституції України.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд у справах №№640/29515/21, 240/24844/21 та 160/4098/22, 520/25012/21 зазначив, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку із винесенням НАЗК спірної довідки у процедурі здійснення публічно-владних управлінських функцій і така довідка стосується прав, обов`язків та охоронюваних законом інтересів позивача, тому такі правовідносини мають характер юридичного спору, що підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання апелянта на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2017 у справі № 21-3072а16, від 10.01.2019 у справі № 855/3/19, від 11.04.2017 у справі № 800/340/16, від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 05.03.2020 у справі № 826/12535/17, від 20.11.2019 у справі № 522/23068/16 з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз вказаної норми свідчить, що врахуванню підлягають висновки Верховного Суду лише щодо застосування конкретних норм права.

Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц: висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Дослідивши зміст вказаних постанов, колегія судів встановила:

- у справі № 21-3072а16 розглянутий спір фізичної особи до Президента України про визнання нечинним нормативно-правового акта,

- у справі № 855/3/19 розглянутий спір фізичної особи до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та нечинною постанови,

- у справі № 800/340/16 розглянутий спір фізичної особи до Верховної Ради України (далі - ВРУ), третя особа - окружний адміністративний суд міста Києва, про визнання незаконною бездіяльності,

- у справі № 826/4406/16 розглянутий спір фізичної особи до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України №1000 від 02 грудня 2015 року в частині,

- у справі № 826/12535/17 розглянутий спір фізичної особи до Міністерства юстиції України про визнання незаконним та нечинним наказу,

- у справі № 522/23068/16 розглянутий спір Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБіБанк" Славкіної М.А. до Юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третьої особи - Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, висновки цих справ не стосуються питань застосування приписів антикорупційного законодавства, а тому не можуть містити жодних висновків щодо застосування до спірних правовідносин у цій справі антикорупційного законодавства.

Посилання апелянта на наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки за результатами проведення повної перевірки поданої позивачем декларації Національним агенством у діях суб`єкта декларування встановлено ознаки правопорушення і наразі ДБР проводиться досудове розслідування колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки повна перевірка декларації позивача проводилася на підставі абз. 2 ч.1 ст. 51-3 Закону України,"Про запобігання корупції", а не в рамках кримінального провадження.

При цьому, посилання апелянта на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № 340/8431/24 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказаний висновок не є висновком Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду цієї справи, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року по справі №520/23492/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 13.02.2025.