Справа № 440/281/25
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/281/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги :

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.11.2024 №32 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.11.2024 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи: з 01.09.1980 по 11.02.1994 та із 13.02.1994 року по 29.02.2000.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі також відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що маючи, на його думку, достатній страховий стаж, 08.10.2024 звернувся зі заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області для призначення пенсії за віком. Однак рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 21.11.2024 №32 йому відмовлено у призначені пенсії. Рішення вмотивоване тим, що для призначення пенсії необхідний страховий стаж 31 рік, проте страховий стаж позивач становить лише 21 рік 10 місяців 4 дні. Водночас період роботи із 01.09.1980 по 11.02.1994 в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутня довідка про вироблені вихододні. Також не зараховано період роботи з 13.02.1994 по 29.02.2000, оскільки дата звільнення описана іншим чорнилом. Вважаючи такі дії протиправними, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

21.01.2025 ГУПФУ у Вінницькій області до суду наданий відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначала, що за результатами розгляду документів, до страхового стажу позивача не зараховано періоди згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 :

- роботу в колгоспі з 01.09.1980р по 11.02.1994р, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Крім того, згідно п.п. «г» п. 2.19. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованим Мінюстом України 17.08.1993 за №110 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи про роботу як членів колгоспу та посвідчується печаткою установи;

- 13.02.1994 по 29.02.2000, оскільки дата звільнення дописана іншим чорнилом.

Отже після опрацювання наданих документів страховий стаж позивача становить 21 рік 10 місяців 4 дні.

Таким чином, представник відповідача вважала, що ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом

Позивач 15.11.2024 звернувся до територіального відділу Пенсійного фонду України зі заявою та документами щодо призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі-Закон 1058).

Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані ним документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для опрацювання.

За результатами розгляду даного звернення було винесено рішення від 21.11.2024 №32 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу /а.с. 10/.

Відповідач у спірному рішенні також зазначив, що зараховано страховий стаж позивача 21 рік 10 місяців 4 дні.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 : роботу в колгоспі з 01.09.1980 по 11.02.1994, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Крім того, згідно п.п. «г» п. 2.19. інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованим Мінюстом України 17.08.1993 за №110 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи про роботу як членів колгоспу та посвідчується печаткою установи. З 13.02.1994 по 29.02.2000, оскільки дата звільнення дописана іншим чорнилом, про що не обумовлено належним чином.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до вимог частини другої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статтею 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Закон № 1058-ІV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Висновки щодо правозастосування

Для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

З аналізу вищенаведеного можливо зробити висновок, що для призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідним є: 1) досягнення 60 років; 2) наявність стажу не менше 31 року; 3) виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву наявність страхового стажу ОСОБА_1 в частині періодів роботи:

- з 01.09.1980 по 11.02.1994 в колгоспі згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки, за твердженням відповідача відсутні відомості про виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві (вироблені вихододні);

- з 13.02.1994 по 29.02.2000, оскільки дата звільнення дописана іншим чорнилом.

З метою зручності та логічності викладення висновків, суд надасть правову оцінку кожному з цих аргументів відповідача окремо.

Щодо незарахування періоду роботи ОСОБА_1 в колгоспі з 01.09.1980 по 11.02.1994, суд зазначає таке.

Аналізуючи вищенаведені нормативно-правові акти, які регулюють умови пенсійного забезпечення, можна зробити висновок, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, разом зі заявою про призначення пенсії за віком позивач надавав пенсійному органу серед інших документів трудову книжку НОМЕР_1 , зі змісту якої слідує, що:

1) 01.09.1980 позивач прийнятий в члени колгоспу /а.с. 13/;

2) 29.02.2000 звільнений з КСП "Таврія" по переводу /а.с. 13/.

Записи про спірний період роботи засвідчено відповідними печатками підприємства.

Більш того, записи трудової книжки НОМЕР_1 містять інформацію про трудову участь ОСОБА_1 в громадському господарстві /а.с. 17-18/:

- у 1980 році направлений в ПТУ №2 (навчання на тракториста) /а.с. 14/;

- у 1981 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 180, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 225 вихододнів;

- у 1982 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 132, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 147 вихододнів;

- у 1983 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - прочерк, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 50 вихододнів;

- у 1984 році служба в радянській армії з 13.11.1982 по 22.10.1984;

- у 1985 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 293 вихододнів;

- у 1986 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 304 вихододнів;

- у 1987 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 287 вихододнів;

- у 1988 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 298 вихододнів;

- у 1989 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 311 вихододнів;

- у 1990 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 307 вихододнів;

- у 1991 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 296 вихододнів;

- у 1992 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 339 вихододнів;

- у 1993 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 346 вихододнів;

- у 1994 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 339 вихододнів;

- у 1995 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 260, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 333 вихододнів;

- у 1996 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 260, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 318 вихододнів;

- у 1997 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 260, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 316 вихододнів;

- у 1998 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 260, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 339 вихододнів;

- у 1999 році річний мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 260, виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві 336 вихододнів /а.с. 17-18/.

Натомість, відповідач, маючи у розпорядженні дану трудову книжку, стверджував про непідтвердження вироблених вихододнів.

Суд акцентує увагу відповідача, що відомості про вироблені ОСОБА_1 вихододні містяться безпосередньо у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 , яка була надана відповідачу позивачем.

Фактично, відповідач відмовив у зарахуванні страхового стажу та, як наслідок у призначенні пенсії, за наявності записів у трудовій книжці про вироблені вихододні, з посиланням на "....ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Крім того, згідно п.п. «г» п. 2.19. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованим Мінюстом України 17.08.1993 за №110 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи про роботу як членів колгоспу та посвідчується печаткою установи....", що є безпідставним та необґрунтованим.

Суд наголошує, що записи дослідженої судом трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 містять необхідні посилання на дату, номер та найменування відповідних документів записи про роботу як члена колгоспу та посвідчені печаткою установи /а.с. 13/. Записи трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 містять інформацію про вироблені вихододні понад норму /а.с. 17-18/.

За встановлених судом обставин твердження Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про незарахування періоду роботи з 13.02.1994 по 29.02.2000 до страхового стажу позивача, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 13.02.1994 по 29.02.2000, суд зазначає таке.

У спірному рішенні зазначено, що вказаний період неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки дата звільнення дописана іншим чорнилом.

В записі №3 трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 у графі "дата" вказано: "29.02.2000". Суд, оглядаючи скановану копію трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , додану до матеріалів електронної адміністративної справи, погоджується з доводами відповідача, що запис 29.02.2000 здійснений іншим чорнилом, однак у відповідному записі немає жодних ознак виправлень. Запис про звільнення позивача з роботи у КСП "Таврія" 29.02.2000 по переведенню скріплений печаткою КСП "Таврія" та заповнений без виправлень/підтирань і містить підпис уповноваженої особи /а.с. 13/.

Більш того, запис про звільнення 29.02.2000 дублюється і на сторінці 8-9 трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , де здійснений одним почерком, одним чорнилом, скріплений підписом уповноваженої особи та печаткою КСП "Таврія" /а.с. 15/.

Суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

З цих підстав суд визнає необґрунтованими доводи відповідача про те, що дата видачі трудової книжки дописана іншим чорнилом.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі №607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №229/1905/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а та від 15 листопада 2019 року у справі №495/5161/17, від 27.02.2020 у справі №545/4197/16-а.

За встановлених судом обставин, твердження Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про наявність вказаного вище недоліку як підстава для незарахування періоду роботи з 13.02.1994 по 29.02.2000 до страхового стажу позивача - суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, судом досліджений доданий до відзиву розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , та встановлено, що позивачу не зараховано до страхового стажу 12.02.1994 /а.с. 49/, хоча у спірному рішенні відповідач не зарахував періоди з 01.09.1980 по 11.02.1994, з 13.02.1994 по 29.02.2000.

Однак, згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 судом виявлено, що у період з 01.09.1980 по 29.02.2000 позивач безперервно працював у колгоспі (за винятком навчання, служби в армії, які також зараховуються).

За наведених вище обставин, незарахування відповідачем страхового стажу позивачу із тих мотивів, які викладені у рішенні від 21.11.2024 №32, не можна вважати обґрунтованим.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи позивача з 01.09.1980 по 29.02.2000 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , а отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.11.2024 №32 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 - є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування всього періоду роботи з 01.09.1980 по 29.02.2000 в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Права позивача порушені рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком.

За таких обставин суд, вважає належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача - визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.11.2024 №32, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як пенсійного органу, що розглядав заяву позивача від 15.11.2024, зарахувати гр. ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.09.1980 по 29.02.2000 в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 .

З урахуванням висновків суду у даній справі щодо підтвердження права позивача на зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.09.1980 по 29.02.2000; враховуючи те, що оскаржувана відмова у призначенні пенсії не містить інших підстав відмови ніж ті, що зазначались вище та приймаючи до уваги, що судом обраховано страховий стаж позивача (який, з урахуванням стажу з 01.09.1980 по 29.02.2000 є більшим за 31 необхідний рік), - належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 09.10.2024 (дати досягнення пенсійного віку) з урахуванням страхового стажу з 01.09.1980 по 29.02.2000.

За змістом частини першої статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджено, що заява позивача датована 15.11.2024.

У спірному випадку пенсія за віком позивачу має бути призначена з дня досягнення пенсійного віку - 09.10.2024, оскільки у даному випадку звернення за пенсією надійшло у межах 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України, приймаючи до уваги докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.10.2024 з урахуванням страхового стажу з 01.09.1980 по 29.02.2000.

Розподіл судових витрат

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.

З огляду на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, суд визнає за доцільне стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 21.11.2024 №32.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.10.2024 , зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.09.1980 по 29.02.2000 в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков