Справа № 320/11294/22
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Київській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту,

У С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Київській області звернулося з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в якому просило суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків від 29.09.2022, та застосувати адміністративний арешт коштів у вигляді зупинення видаткових операцій на всіх рахунках ФОП ОСОБА_1 у всіх банківських установах.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 29.09.2022 не допущено посадових осіб Головного управління ДПС у Київській області до проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 біля АДРЕСА_1 , з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати належних податків та зборів до бюджету. Про відмову від допуску до перевірки складено Акт №654/10-36-24-07, що згідно з п. 94.2.3 п. 94.2 статті 94 Податкового кодексу України є підставою для накладення арешту на кошти на рахунках платника податку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року позов задоволено повністю, а саме: підтверджено обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , накладеного рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29.09.2022; застосовано адміністративний арешт коштів у вигляді зупинення видаткових операцій на всіх рахунках фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у всіх банківських установах.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не з`ясував наскільки були правомірними дії Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо недопуску посадових осіб податкового органу до перевірки та чи відповідали дії інспекторів вимогам п.81.1 ст.81 ПК України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 17 жовтня 2024 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач надав відповідь на відзив, в якій продублював мотиви наведені у апеляційній скарзі.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Київській області 20.09.2022 прийнято наказ №1125-п «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ».

На виконання наказу, на підставі направлень від 22.09.2022 №3887/10-36-24-07, №3886/10-36-24-07 посадовими особами позивача здійснено вихід для проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: біля АДРЕСА_1 з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати належних податків та зборів до бюджету.

Наразі, перевіряючими встановлено, що за вказаною адресою знаходиться огороджена парканом територія, з воротами та логотипом SELFISH CLUB. Особа, яка представилася охоронцем даної території, відмовила перевіряючим у допуску для проведення фактичної перевірки на територію комплексу. Від надання пояснень відмовилася, про що 29.09.2022 складено Акт №654/10-36-24-07 про відмову в допуску до проведення/відмову до фактичної перевірки.

На підставі акту Головним управлінням ДПС у Київській області 29.09.2022 прийнято рішення №24438/6/10-36-24-07 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що відповідачем відмовлено від допуску посадових осіб органу ДПС до перевірки, на думку позивача наявні всі правові підстави для застосування адміністративного арешту майна позивача.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків прийнято обґрунтовано та з дотриманням встановленого порядку, а відтак наявні підстави для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, накладеного рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 29.09.2022.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України.

Пунктом 94.1 ст.94 ПК України визначено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Положеннями п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

За змістом п.94.4 ст.94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно приписів п.94.5 ст.94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Пунктом 94.10 ст.94 ПК України встановлено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Аналогічні положення закріплено в Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017р. №632, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 року за №948/30816.

Аналіз вищезазначених норм свідчить, що для вирішення питання, чи є підстави для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, суд повинен встановити, за яких саме обставин відбувся недопуск таким платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки та, відповідно, чи були законні підстави для її проведення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду заяв про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення. Обґрунтованість причин відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки з боку платника податків входять до предмета доказування у справах, передбачених пунктом 2 частини першої статті 283 КАС України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23.02.2023 року по справі № 640/17091/21.

Перевіряючи обґрунтованість причин відмови платника податків у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, колегія суддів виходить із наступного.

У п. 16.1 ст. 16 ПК України закріплено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи (п.п.16.1.9); допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом (п.п.16.1.13).

Відповідно до п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (п.п.20.1.4); доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу (п.п.20.1.13).

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

Статтею 80 ПК України визначений порядок проведення фактичної перевірки.

Так, у відповідності до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

За приписами пп. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п.80.2.2).

Пунктом 81.1 ст.81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення, зокрема, фактичної перевірки, за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Отже, платник податків має своїм обов`язком допустити посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки, якщо податковим органом, виконано умови пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Проте, виконання такого обов`язку може бути постановлено під сумнів у випадку, якщо дії посадових осіб контролюючого органу, є незаконними, як це сказано в пункті 81.1 статті 81 ПК України (невручення наказу, направлень, не пред`явлення службових посвідчень, незаконність наказу тощо). І лише у разі якщо платник податків безпідставно відмовляє в допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, у контролюючого органу є підстави звернутися до суду із позовом про застосування до платника податків примусових заходів забезпечувального характеру, що спрямовані на забезпечення виконання платником податків його податкового обов`язку.

При цьому, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який може бути застосовано, серед іншого, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові віл 03.05.2023 року у справі № 819/355/18.

Разом з тим, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що підставою для складання Акту від 29.09.2022 №654/10-36-24-07 про відмову в допуску до проведення/відмову до фактичної перевірки було те, що охоронцем території за адресою біля вул. Набережної, 21, с. Кийлів, Бориспільський район, Київська область відмовлено в допуску до проведення фактичної перевірки, від надання пояснень охоронець відмовився. З направленнями та наказом для проведення фактичної перевірки ознайомився, але підписувати та отримати свій примірник відмовився.

При цьому, посадовими особами за фактом не допуску здійснено виклик поліції. При цьому, прибувшим на місце виклику поліцейським ВРПП Бориспільського РУП Семенюк В.В. складено протокол від 29.09.2022, за змістом якого зі слів ОСОБА_2 зафіксовано, що о 13:50год. охоронець території (тобто невизначеної площі земельних ділянок) відмовив у допуску на охоронювану, огороджену територію. Сам охоронець працівником поліції встановлений та опитаний не був.

Отже, а ні працівником поліції, а ні посадовими особами позивача не зафіксовано факт не допуску їх саме ФОП ОСОБА_1 або його уповноваженим представником на перевірку за місцем здійснення господарської діяльності.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та не надав їм налженої оцінки.

Колегія суддів, звертає увагу, що відповідно до вимог діючого законодавства. Зокрема ст. 94 ПК України, зверненню суб`єкта владних повноважень до суду передує процедура застосування адміністративного арешту, який полягає в обмеженні або забороні платнику податків у реалізації прав розпорядження або користування його майном, з метою примусу платника податків до виконання ним своїх обов`язків перед контролюючим органом.

В даному випадку , за твердженнями позивача, адміністративний арешт застосовано з метою вирішення питання допуску представників контролюючого органу до перевірки.

Отже суд першої інстанції, окрім наявності підстав до застосування адміністративного арешту контролюючим органом, мав би перевірити чи є спів розмірним та обґрунтованим таке втручання з боку державного органу в господарську діяльність платника податків.

Як вже було зазначено, представники контролюючого органу прибули за місцем здійснення господарської діяльності відповідача з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати належних податків та зборів до бюджету.

Наразі, зі змісту листа ГУ ДПС у Київській області від 03.02.2023 №3135/6/10-36-24-07 вбачається, що у період з 02.11.2022 по 11.02.2022, наявного в матеріалах справи та наданого відповідачем суду, ГУ ДПС у Київській області дійсно проводило фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання норм законодавства щодо використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати належних податків та зборів до бюджету, а також дотримання норм законодавства щодо виробництва, обліку та обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах. За результатами проведеної фактичної перевірки посадовими особами складено довідку про проведення фактичної перевірки14.11.2022 за №13055/10-36-24-07/ НОМЕР_1 , згідно якої порушень вимог податкового законодавства не встановлено.

Тобто, на час розгляду справи судом, обставини, що обумовлювали необхідність вжиття адміністративного арешту, припинили своє існування.

Ураховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів керуючись нормами чинного законодавства та внутрішнім переконанням, не вбачає в діях платника податків достатніх для застосування до такого виняткового способу забезпечення виконання платником податків його обов`язків, як адміністративний арешт майна, як і наявність законних підстав, підтверджених об`єктивними та беззаперечними доказами для підтвердження судом правомірності його застосування.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню то на користь апелянта підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір у розмірі 7443,00 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Київській області відмовити.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області () на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 7443,00 грн (сім тисяч чотириста сорок три) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 13.02.2025р.)