Справа № 466/5654/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 466/5654/24 пров. № А/857/30689/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року у справі №466/5654/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанов,-

суддя в 1-й інстанції Свірідова В. В.,

дата ухвалення рішення 25 жовтня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанов про накладення адміністративних стягнень по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі та скасувати постанови: серія ЗАВ №2175054 від 24 квітня 2023 року, серія ЗАВ №2880257 від 24 липня 2023 року та серія ЗАВ №2879903 від 24 липня 2023 року; визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (Філія ГСЦ МВС), які полягають у дії (відмові) та бездіяльності (невидачі) йому постійного посвідчення водія, взамін тимчасового без повторного складання іспитів і зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (Філія ГСЦ МВС), видати йому постійне посвідчення водія взамін тимчасового посвідчення водія, виданого 30 жовтня 2021 року органом ТСЦ 4641 серії НОМЕР_1 строком дії до 30 жовтня 2023 року без повторного складання теоретичного та практичного іспитів у ТСЦ МВС.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 січня 2024 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій - направлено для розгляду у Львівський окружний адміністративний суд.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року провадження в адміністративній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі №466/262/24 роз`єднано позовні вимоги, виділивши у самостійне провадження вимогу про визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної України, щодо винесення постанов про накладення адміністративних стягнень по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі та скасування постанов: серія ЗАВ №2175054 від 24 квітня 2023 року, серія ЗАВ №2880257 від 24 липня 2023 року та серія ЗАВ №2879903 від 24 липня 2023 року (а.с.116).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року адміністративну справу №380/9087/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанов передано на розгляд Шевченківського районного суду м. Львова (а.с.149).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Скасовано постанови про накладення адміністративних стягнень по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі серія ЗАВ №2175054 від 24 квітня 2023 року, серія ЗАВ №2880257 від 24 липня 2023 року та серія ЗАВ №2879903 від 24 липня 2023 року, та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що станом на момент вчинення правопорушень, 24 квітня 2023 року та 24 липня 2023 року належним користувачем транспортного засобу VOLVO V50 д.н.з. НОМЕР_2 був ОСОБА_1 , а тому оскаржувані постанови є законними, а дії правоохоронців Департаменту патрульної поліції, які виносили постанови на позивача є правомірними. Звертає увагу на те, що позивач не надав суду жодних доказів дотримання ним умов звільнення від адміністративної відповідальності, передбачених ст.279-3 КУпАП, а тому правові підстави для звільнення позивача від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відсутні. Таким чином вважає, що оскаржувані постанови прийняті правомірно та підстави для їх скасування відсутні. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представники відповідача (апелянта) Шкробак О. М. та Кутковська Л. В. у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач та представник позивача у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін; згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , як власнику, та ОСОБА_1 , як належному користувачеві, в застосунку «Дія» було надіслано повідомлення/постанови про вчинення ними адміністративних правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, а саме: трьох постанов зафіксованих в автоматичному режимі, серія ЗАВ номер 2175054 від 24 квітня 2023 року, серія ЗАВ номер 2880257 від 24 липня 2023 року та серія ЗАВ номер 2879903 від 24 липня 2023 року.

Уповноваженим органом Національної поліції України щодо накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі визначено Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Представник позивача Татаринова В. С. у судовому засіданні зазначив, що його довіритель, не вчиняв жодних порушень ПДР, оскільки того числа не перебував за кермом автомобіля. Цього ж дня його батько, ОСОБА_2 , перебуваючи згідно з наказами від 19 квітня 2023 року №115; від 25 квітня 2023 року №122; від 18 липня 2023 року №201 та від 25 липня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 у відрядженнях, рухаючись 24 квітня 2023 року та 24 липня 2023 року трасою Київ-Чоп автомобілем марки Вольво, д.н.з НОМЕР_3 , кількаразового міг порушити правила дорожнього руху, а саме: перевищити встановлену швидкість руху.

У матеріалах справи наявні копії квитанцій про сплату вищевказаних штрафів гр. ОСОБА_2 , відповідно до складених на нього постанов про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, які прийшли йому в застосунок "Дія".

З пояснень свідка ОСОБА_2 , які надані у суді першої інстанції, вбачається, що він є батьком ОСОБА_1 і власником транспортного засобу автомобіля VOLVO державний номерний знак НОМЕР_3 та, перебуваючи у відрядженнях згідно з наказами від 19 квітня 2023 року №115; від 25 квітня 2023 року №122; від 18 липня 2023 року №201 та від 25 липня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись 24 квітня 2023 року та 24 липня 2023 року трасою Київ-Чоп автомобілем марки Вольво, д.н.з НОМЕР_3 , кількаразово порушив правила дорожнього руху, а саме: перевищив встановлену швидкість руху. При отриманні повідомлення в "ДІЇ" сплатив штрафи за перевищення швидкості.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому оскаржувані постанови серія ЗАВ №2175054 від 24 квітня 2023 року, серія ЗАВ №2880257 від 24 липня 2023 року та серія ЗАВ №2879903 від 24 липня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративних стягнень у виді штрафу у розмірі 340,00 грн по кожному необхідно скасувати та закрити провадження у цих справах.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом п.1.3 та п.1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п.12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

За змістом п.12.9. б ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Ч.1 ст.122 КУпАП передбачає, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних постанов, 24 липня 2023 року о 07 год. 25 хв за адресою М06 Київ-Чоп 510+120; 24 квітня 2023 року о 08 год. 37 хв та 24 липня 2023 року о 08 год. 54 хв. за адресою М06 Київ-Чоп 394+318 зафіксовано транспортний засіб VOLVO V50 , д.н.з НОМЕР_3 , який у визначені дні та зафіксований час перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортного засобу, чим порушив п.12.9 б ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.128, 130, 135).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1-3 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.

Стаття 279-1 КУпАП передбачає, що у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою кваліфікованого електронного підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт перевищення швидкості 24 липня 2023 року о 07 год. 25 хв. за адресою М06 Київ-Чоп 510+120; 24 квітня 2023 року о 08 год. 37 хв та 24 липня 2023 року о 08 год. 54 хв. за адресою М06 Київ-Чоп 394+318 транспортним засобом VOLVO V50 , д.н.з НОМЕР_3 .

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач не заперечує факту зафіксованих правопорушень, однак покликається на те, що він не є власником транспортного засобу, оскільки таким є його батько ОСОБА_2 , який визнав свою вину та оплатив штрафи.

Згідно зі ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача, відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні, на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Матеріалами справи підтверджується, що власником транспортного засобу VOLVO V50, д.н.з НОМЕР_3 є ОСОБА_2 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме: з витягів з Інформаційної платформи Національної поліції (а.с.93) 30 жовтня 2022 року та 04 травня 2023 року належним користувачем транспортного засобу VOLVO V50 д.н.з. НОМЕР_2 був ОСОБА_1 , тобто на момент вчинення поставлених у вину позивачу адміністративних правопорушень, зокрема, 24 квітня 2023 року та 24 липня 2023 року ОСОБА_1 був належним користувачем вищевказаного транспортного засобу.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2022 року №1145 затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідно до п.2 якого належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Внесенню до ЄДРТЗ підлягають лише власники транспортних засобів (фізичні та юридичні особи) або належні користувачі транспортних засобів, які несуть відповідальність, згідно з правилами встановленими статтею 14-3 КУпАП, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП лише у випадку такого їх внесення до ЄДРТЗ. Саме зазначені відомості надаються уповноваженій посадовій особі відповідача на її запит при розгляді нею справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, за відсутності відомостей про належного користувача у ЄДРТЗ, уповноваженій посадовій особі відповідача, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, надаються відомості про особу, за якою зареєстрований транспортний засіб.

Внесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу є виключно правом особи, уповноваженої на подання відповідної заяви в порядку, передбаченому Порядком №1145.

При цьому, невнесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу, незалежно від підстав такого невнесення викликає автоматичне визначення відповідальною особою за вчинення адміністративних правопорушень саме особу, за якою зареєстрований транспортний засіб або ж керівника юридичної особи, за якою він зареєстрований (позивача).

Як встановлено колегією суддів, у зв`язку з тим, що на час виникнення спірних правовідносин позивач був належним користувачем транспортного засобу VOLVO V50 д.н.з. НОМЕР_2 , тому з врахуванням наведених вище положень правових норм оскаржувані постанови складені на позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, з врахуванням наведених вище обставин, колегія суддів зазначає, відповідач, приймаючи оскаржувані постанови про накладення адміністративного стягнення у справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та, притягаючи до адміністративної відповідальності позивача, діяв на підставі норм чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 у цей час був належним користувачем транспортного засобу VOLVO V50 д.н.з. НОМЕР_2 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що згідно з вимогами законодавства, така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності, якщо надасть документальне підтвердження того факту, що до моменту вчинення адміністративного правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу або, якщо особа, яка фактично керувала транспортним засобом і вчинила адміністративне правопорушення на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Разом з тим, будь-яких доказів звернення позивача та/або власника транспортного засобу - ОСОБА_2 із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять, тому відсутні підстави стверджувати про те, що постанови складені неправомірно, оскільки не вчинення дій, передбачених ст.279-3 КУпАП, не дає правових підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та, відповідно, скасування постанов.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що визнання вини ОСОБА_2 у вчинених правопорушеннях і сплата штрафу без дотримання встановленої процедури звільнення від адміністративної відповідальності належного користувача, не дає підстав стверджувати про те, що прийняті відповідачем постанови є неправомірними.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено факт правомірності прийняття оскаржуваних постанов серія ЗАВ №2175054 від 24 квітня 2023 року, серія ЗАВ №2880257 від 24 липня 2023 року та серія ЗАВ №2879903 від 24 липня 2023 року про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та підстави для їх скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.242, 243, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року у справі №466/5654/24 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 12 лютого 2025 року.