Справа № 932/912/25
Суддя: Салькова В. С.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/932/21/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13.02.2025 Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Салькової В.С., розглянувши в м. Дніпрі порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №14 від 17.01.2025.

В обґрунтування вимог зазначила, що 17.01.2025 її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КпАП України з накладенням штрафу в розмірі 34000,00 грн. Згідно з постановою вона, будучі директором ТОВ «АТБ-Маркет», отримавши розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2024 №№4/1241, 4/12411, 4/12412 про забезпечення заходів з мобілізації щодо оповіщення військовозобов`язаних співробітників підприємства та забезпечення їхнього прибуття 08.01.2025 та 09.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч вимогам абз.7 ч.1 ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в умовах особливого періоду протягом дії воєнного стану, встановленого відповідними Указами Президента України, не забезпечила виконання вказаного розпорядження та не оповістила вказаних осіб, не забезпечила їхню явку, а також не проінформувала про виконання розпорядження.

Вважає, що зазначене не відповідає дійсності, оскільки вона як генеральний директор ТОВ «АТБ-Маркет» безпосередньо не здійснює кадровий та військовий облік, це є функцією відділу кадрів підприємства. Також відповідальними особами відділу кадрів були повністю виконані вказані вище розпорядження відповідача.

Так, 31.12.2024 на електронну адресу ТОВ «АТБ-Маркет» надійшли розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2024 №№4/1241, 4/12411, 4/12412. На виконання розпоряджень посадові особи ТОВ «АТБ-Маркет» здійснили оповіщення військовозобов`язаних та відправили до ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідні листи про виконання розпоряджень 08.01.2025 та 09.01.2025 (щодо розпорядження №4/12412) за допомогою поштового зв`язку «Укрпошта». Тобто, повідомлення про виконання розпоряджень №№4/12411, 4/12410 було відправлене вчасно 08.01.2025, лише повідомлення про виконання розпорядження №4/12412 було відправлене із запізненням на 1 день 09.01.2025. Таке запізнення пояснюється тим, що у момент спроби співробітника ТОВ «АТБ-Маркет» відправити це повідомлення у відділенні АТ «Укрпошта» 65023 було відсутнє електропостачання.

Разом із тим, ТОВ «АТБ-Маркет» завчасно виконало розпорядження №4/12412, видавши наказ про оповіщення військовозобов`язаних №2024-236/3 від 31.12.2024, склавши листи ознайомлення з даним розпорядженням, акти про відмову від 03.01.2025 та від 07.01.2025 в отриманні повідомлення про необхідність явки до РТЦК.

Абзацом 7 ч.1 ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачений обов`язок підприємства повідомляти про результати виконання розпорядження відповідача та строк такого повідомлення, тож, відповідач міг стверджувати про порушення нею даної норми лише у випадку, якщо підприємство не здійснило оповіщення. Однак оповіщення було організоване, працівників, що підлягають оповіщенню, увільнено від роботи зі збереженням заробітної плати на необхідний час, було передбачене забезпечення за потребою транспортом для перевезення працівників до РТЦК та СП. То ж, вважає відсутнім у своїх діях склад інкримінованого їй правопорушення.

Також зазначає, що її не було належним чином повідомлене про дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відповідач у постанові зазначив, що направляв повістки на електронну пошту ТОВ «АТБ-Маркет». Цією поштою вона безпосередньо не користується і повідомлення їй не пересилаються. Разом з тим, відповідач достеменно знав адресу її проживання, зазначивши її у постанові. Отже, про розгляд справи вона не знала, то ж була позбавлена права на захист та можливості подання пояснень.

Окремо зауважує, що розпорядження відповідача надійшли на електронну адресу підприємства без будь-яких електронних підписів та печаток, вони не відповідають вимогам діючого законодавства та могли взагалі розглядатися як нікчемні.

Просила суд визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову, а судові витрати у справі покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 29.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі. Розгляд справи ухвалене проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач відзиву на позов, будь-яких заяв або клопотань суду не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є керівником ТОВ «АТБ-Маркет» відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

17.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 прийнято постанову №14, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КпАП України, та накладено на неї штраф в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 грн за те, що вона, будучі директором ТОВ «АТБ-Маркет», отримавши розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2024 №№4/1241, 4/12411, 4/12412 про забезпечення заходів з мобілізації щодо оповіщення військовозобов`язаних співробітників підприємства та забезпечення їхнього прибуття 08.01.2025 та 09.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч вимогам абз.7 ч.1 ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в умовах особливого періоду протягом дії воєнного стану, встановленого відповідними Указами Президента України, не забезпечила виконання вказаного розпорядження та не оповістила вказаних осіб, не забезпечила їхню явку, а також не проінформувала про виконання розпорядження.

Розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №№4/12410, 4/12411 та 4/12412 про здійснення оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в ТОВ «АТБ-Маркет», складені 30.12.2024. Дані розпорядження надійшли 31.1.2024 на електронну адресу atb.office у вигляді вкладень у форматі PDF.

31.12.2024 та 02.01.2025 заступником генерального директора ТОВ «АТБ-Маркет» М. Батовим прийнято накази №М-2024-236/2, №М-2024-236/3 та №М-2025-1 про оповіщення військовозобов`язаних та доведення до їх відома у частині, що стосується забезпечення їх прибуття за викликом РТЦК та СП у визначені ним строки, та забезпечення здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників і військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з розпорядженнями №№4/12410, 4/12411 та 4/12412 від 30.12.2024.

За фактом виконання цього наказу відповідальними особами підприємства складені листи ознайомлення з розпорядженнями щодо працівників, які дали на це згоду, та акти про відмову в отриманні повідомлення щодо працівників, які відмовилися отримати повідомлення.

08.01.2025 начальником відділу кадрів ТОВ «АТБ-Маркет» О. Малес складені та направлені до ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлення про виконання розпорядження №№4/12411, 4/12412 від 30.12.2024, а 09.01.2025 повідомлення про виконання розпорядження №№4/12410 від 30.12.2024, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення потового відправлення з описами вкладення.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені обов`язки підприємств, установ і організацій щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.21 цього Закону підприємства, установи і організації зобов`язані забезпечувати своєчасне оповіщення і прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів із подальшою компенсацією витрат за здійснення такого процесу з Державного бюджету України, яка здійснюється не пізніше ніж через місяць після подання відповідного звернення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою ст.210-1 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, і згідно з постановою позивач звинувачена у незабезпеченні виконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , неоповіщенні вказаних у розпорядженні осіб, незабезпеченні їхньої явки та неінформуванні про виконання розпорядження.

Суд не може погодитися з правомірністю оскаржуваної постанови з огляду на таке.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію за ч.3 ст.210-1 КпАП України, є факт незабезпечення своєчасного оповіщення і прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації.

При цьому суд погоджується з твердженнями позивача, що абз.7 ч.1 ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачений обов`язок підприємства інформувати ІНФОРМАЦІЯ_2 про виконання розпорядження.

Суд констатує, що оскаржувана постанова №14 від 17.01.2025 не містить жодного посилання на докази вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення.

Разом із тим, на підтвердження виконання розпоряджень позивачем надано суду відповідні накази по підприємству №М-2024-236/2, №М-2024-236/3 та №М-2025-1 про оповіщення військовозобов`язаних та доведення до їх відома у частині, що стосується забезпечення їх прибуття за викликом ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначені ним строки, та забезпечення здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників і військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з розпорядженнями №№4/12410, 4/12411 та 4/12412 від 30.12.2024; листи ознайомлення з розпорядженнями щодо працівників, які дали на це згоду, та акти про відмову в отриманні повідомлення щодо працівників, які відмовилися отримати повідомлення; докази направлення повідомлень відповідачеві тощо.

Частиною другою ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не подав, про свою позицію у справі не повідомив. Позовна заява з додатками доставлена до зареєстрованого електронного кабінету відповідача як користувача ЄСІТС 24.01.2025 згідно з квитанцією №2529975, ухвала суду про відкриття провадження у справі 30.01.2025 згідно з довідкою суду.

Таким чином, під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення позивачем правопорушення. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, а наявна копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності сама по собі не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Щодо інших доводів позивача, наведених в адміністративному позові, суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КпАП України є недоведеним.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст.286 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Позивачем не заявлено у позові вимоги про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

В даній справі з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне ухвалити рішення про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, судові витрати у вигляді судового збору, понесені ОСОБА_1 в сумі 605,60 грн, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись статями 77,134,139,243-246,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову №14 у справі про адміністративне правопорушення від 17.01.2025, прийняту начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 34000,00 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КпАП України.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення (підписання) до Третього апеляційного адміністративного суду. Рішення суду складене та підписане 13.02.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: В.С. Салькова