Справа № 460/8/25
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2025 року м. Рівне №460/8/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доПівнічно-західного апеляційного господарського суду, Судді Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Ірини Юріївни
про визнання подання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації та моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до Північно-західного апеляційного господарського суду (далі відповідач 1), Судді Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Ірини Юріївни (далі відповідач 2) в якому просив:

визнати подання судді Павлюк І.Ю. від 04.12.2024 про звільнення з посади помічника судді безпідставним та необгрунтованим, та наказ керівника апарату Північно- західного апеляційного господарського суду № 459-ос/к від 04.12.2024 про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника Північно-західного апеляційного господарського суду із займаної посади з 05.12.2024 відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України за поданням судді протиправним;

скасувати наказ керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду № 459-ос/к від 04.12.2024 про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника Північно-західного апеляційного господарського суду із займаної посади з 05.12.2024 відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України за поданням судді;

поновити ОСОБА_1 на посаді помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду;

стягнути з Північно-західного апеляційного господарського суду середній заробіток за вимушеного прогулу за увесь час після звільнення до фактичного поновлення на роботі;

стягнути з Північно-західного апеляційного господарського суду компенсацію за невикористану щорічну відпустку за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням;

стягнути з Північно-західного апеляційного господарського суду моральну шкоду в сумі 126 283,8 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, оскаржуване подання судді та наказ керівника апарату є протиправними, оскільки винесені з порушенням вимог законодавства про працю, а викладені у поданні судді на її звільнення відомості не відповідають дійсності. Зазначає, що має вищу юридичну освіту, до виконання своїх посадових обов`язків ставився сумлінно, не мав зауважень з боку керівництва, про що свідчить відсутність накладених дисциплінарних стягнень, систематично отримував відзнаки та нагороди, а тому вважає своє звільнення протиправним.

Ухвалою судді від 03.01.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 13.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справ, розгляд справи вирішено провадити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представником Північно-західного апеляційного господарського суду та суддею Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Іриною Юріївною подано відзиви на позов, в яких відповідачі просять відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначають, що підставою для звільнення позивача з посади було подання судді ОСОБА_2 . Крім того, вказують, що трудові правовідносини з ОСОБА_1 припинені з 05.12.2024 на основі подання судді та наказу керівника апарату №459-ос/к від 04.12.2024, які є взаємопов`язаними та взаємодоповнюючими і у сукупності своїх відомостей містять обґрунтовані посилання як на підстави їх видання, так і на норми законодавства. Також зазначає, що станом на час звільнення позивача, посада помічника судді відносилася до патронатної служби, не належала до державної служби, а тому на спірні правовідносини не поширювалася дія Закону України Про державну службу, у той же час поширювалася дія гарантій, передбачених КЗпП України, серед яких немає умов звільнення помічника, а тому на посаду помічника судді розповсюджуються норми спеціального законодавства, а саме Закону України Про судоустрій та статус суддів. Разом з тим, відповідач 1 вказує, що із скріншотів з КП «ДСС» чітко видно, що в картці працівника ОСОБА_1 вказано його РНОКПП (ІПН) НОМЕР_1 і що 04.12.2024 о 8:32 ОСОБА_1 такі права було надано. Отже, з 04.12.2024 ОСОБА_1 мав право доступу до АСДС Північно-західного апеляційного господарського суду та міг працювати в системі, у тому числі в його електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд», що спростовує доводи позивача про обмеження йому доступу до системи (копія наказу та скріншоти з КП «ДСС» додаються). Таким чином, Північно-західним апеляційним господарським судом вжито усіх необхідних заходів для надання можливості ОСОБА_1 працювати забезпечено робочим місцем, надано у користування техніку та надано права доступу до системи. Окрім того, відповідач 1 спростовує твердження позивача, що посвідчення помічника судді не видавалося та будь-яких дій щодо його оформлення зі сторони апарату суду не вчинялося. Так, зазначає, що відповідно до пунктів 2.4., 2.5. Інструкції про порядок оформлення, обліку, використання та зберігання службових посвідчень працівників апаратів місцевих та апеляційних судів, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 11.10.2012 № 123, для отримання посвідчення працівник апарату суду подає до відповідної служби персоналу апарату суду, територіального управління Державної судової адміністрації України, центрального апарату Державної судової адміністрації України (далі - служба персоналу органу) дві кольорові фотокартки розміром 40 х 30 мм, виконані на світлому фоні, одна з яких вклеюється у бланк посвідчення, друга - у Картку обліку виданих посвідчень, яка зберігається у службі персоналу (додаток 4). Службою персоналу органу перевіряються особисті дані працівника, після чого заповнюється Картка обліку виданих посвідчень та виготовляється бланк посвідчення. Оскільки, ні 03.12.2024, ні 04.12.2024 позивачем не було подано жодних фотографій до відділу служби управління персоналом суду, відповідне посвідчення не могло бути виготовлене та видане ОСОБА_1 у силу його бездіяльності. Також, відповідач 1 не погоджується із твердженнями позивача, що його не було ознайомлено з інструкціями, правилами внутрішнього трудового розпорядку, правилами безпеки чи іншими розпорядчими і організаційними документами суду. Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 при виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Оскільки позивач поновлений на посаді з дня звільнення та вважається таким, що весь цей час перебував у трудових відносинах із судом, додаткового повторного ознайомлення із посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку, правилами пожежної безпеки, охорони праці та іншими розпорядчими і організаційними документами суду, з якими він був ознайомлений ще 04.10.2018 при призначенні на посаду помічника судді, не передбачено. Разом з тим, відділом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності були здійснені необхідні заходи для поновлення зарплатного рахунку ОСОБА_1 в АТ «Укрексімбанк» в рамках зарплатного проекту. Таким чином, 04.12.2024 позивача ОСОБА_1 було поновлено на посаді помічника судді та фактично допущено до роботи для виконання його посадових обов`язків в повному обсязі. Враховуючи наведені обставини просять в задоволенні позову відмовити повністю.

30.01.2025 позивачем подано відповідь на відзив відповідача 1, відповідно до якого, додатково до доводів, наведених з позові, зазначено, що позивача не було повідомлено про необхідність мати при собі дві фотокартки для оформлення посвідчення. Також, вказав, що при наявності наказу Північно-західного апеляційного господарського суду про поновлення фактичного доступу до роботи в автоматизованій системі суду, як користувач з відповідними правами та обов`язками не отримав. Крім того, зазначає, що відповідач 1, вказуючи на право судді вносити відповідне подання про звільнення помічника з посади та неможливість відмовити у видачі відповідного наказу, жодним чином не спростовує безпідставності такого подання та неможливості видачі наказу про звільнення з підстав, не обумовлених трудовим законодавством та Положенням про помічника судді.

04.02.2025 представником відповідача 1 подано письмові заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких зауважено, що посвідчення помічника судді лише засвідчує займану посаду та підтверджує його особу та повноваження, а не надає йому ці повноваження. Також, жодним нормативним актом не визначено строків на виготовлення та видачу таких посвідчень. Крім того, вказує, що відповідно до скріншотів з КП ДСС, чітко видно, що в картці працівника ОСОБА_1 вказано його РНОКПП (ІПН) НОМЕР_1 і що 04.12.2024 о 8:32 ОСОБА_1 такі права було надано. Таким чином, з 04.12.2024 ОСОБА_1 мав право доступу до АСДС Північно-західного апеляційного господарського суду та міг працювати в системі, зокрема, за своїм особистим електронним цифровим підписом, що спростовує доводи позивача про обмеження йому доступу до системи. Також,зазначає, що помічники суддів не відносяться до посадових осіб державного органу, а отже, не мають обов`язку використовувати кваліфіковані електронні підписи в своїй роботі. Разом з тим, пунктом 4 Порядку використання електронних довірчих послуг в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях державної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2023 р. № 798, визначено, що інші працівники державної установи для підготовки, погодження та підписання проектів електронних документів використовують кваліфіковані сертифікати відкритих ключів підписувачів - представників державної установи або особисті кваліфіковані сертифікати відкритих ключів, в яких не зазначаються ідентифікаційні дані відповідних державних установ. Таким чином, станом на 04.12.2024 ОСОБА_1 міг працювати в КП «ДСС» зі своїм особистим електронним цифровим підписом, а Північно-західний апеляційний господарський суд не мав обов`язку оформлювати «спеціальний цифровий підпис зі статусом Помічник», а отже, судом було вжито усіх необхідних заходів для надання ОСОБА_1 доступу до КП «ДСС» та можливості працювати в ній. Також, зазначає, що поновлення працівника на посаді не обумовлює у роботодавця обов`язок ознайомлювати його з інструкціями, правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими організаційно-розпорядчими документами, з якими він вже був ознайомлений при призначенні на посаду, адже жодним нормативним актом чи висновками Верховного Суду не визначено такого обов`язку.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 21.03.2011 працював в Рівненському апеляційному господарському суді, в тому числі з 06.08.2013 на посаді помічника судді.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 454/2017 було ліквідовано Рівненський апеляційний господарський суд та створено Північно-західний апеляційний господарський суд, юрисдикція якого включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області.

Указом Президента України № 295/2018 від 28.09.2018 до Північно-західного апеляційного господарського суду були переведені судді Рівненського апеляційного господарського суду, що успішно пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою відповідність займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності, відповідно до Розділу XV Перехідні положення Конституції України.

04.10.2018 позивач призначений на посаду помічника судді ОСОБА_2 на час виконання повноважень судді на умовах строкового трудового договору.

20.07.2023 суддя ОСОБА_2 звернулася до керівника апарату суду з заявою про відкликання свого подання про призначення ОСОБА_1 її помічником.

Наказом керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду №105-ос/к від 20.07.2023 позивача було звільнено з посади помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до п.9 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на підставі подання судді від 20.07.2023.

Вважаючи протиправним звільнення з посади помічника судді, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі 460/19815/23 скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року по справі №460/19815/23 та прийнято нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №105-ос/к від 20.07.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду. Вирішено стягнути з Північно-західного апеляційного господарського суду на користь ОСОБА_1 391741,57 грн. 27 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21 липня 2023 року по 08 жовтня 2024 року, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі №460/19815/23, Північно-західний апеляційний господарський суд 16.10.2024 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду та клопотанням про зупинення виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі №460/19815/23, як в частині стягнення коштів, так і в частині поновлення звільненого працівника.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 25.11.2024 відкрито касаційне провадження у вказаній справі №460/19815/23.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 26.11.2024 клопотання Північно-західного апеляційного господарського суду про зупинення виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у цій справі задоволено частково.

Верховний Суд відхилив аргументи відповідача 1 щодо зупинення виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 аргументуючи це тим, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання, а розгляд питання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень має на меті не допустити порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, як особи, що подала касаційну скаргу, так і інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням оскаржуваних судових рішень. Водночас організаційні труднощі, які можуть виникнути у відповідача у разі задоволення або відмови у задоволенні касаційної скарги, не є обґрунтованою підставою для зупинення виконання судового рішення, у зв`язку з чим в цій частині клопотання про зупинення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції відмовлено.

Разом з тим, ухвалою Касаційного адміністративного суду від 26.11.2024 зупинено виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у цій справі в частині стягнення з Північно-західного апеляційного господарського суду на користь ОСОБА_1 391741,57 грн. 27 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21 липня 2023 року по 08 жовтня 2024 року до закінчення касаційного розгляду справи.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі №460/19815/23 ОСОБА_1 було поновлено на посаді помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду та допущено до роботи з 04.12.2024, відповідно до наказу Північно-західного апеляційного господарського суду №449-ос/к від 02.12.2024, з яким позивач ОСОБА_1 був ознайомлений 03.12.2024.

Разом з тим, 04.12.2024 ОСОБА_1 , був ознайомлений з наказом Північно-західного апеляційного господарського суду №46-аг/к від 03.12.2024, яким визначено надати помічнику судді ОСОБА_1 з 04.12.2024 права доступу користувачів до АСДС Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до групи доступу «Помічники».

Зі скріншотів з КП «ДСС» судом встановлено, що в картці працівника ОСОБА_1 вказано РНОКПП позивача НОМЕР_1 , а 04.12.2024 о 8:32 ОСОБА_1 такі права було надано.

Отже, з 04.12.2024 ОСОБА_1 мав право доступу до АСДС Північно-західного апеляційного господарського суду та міг працювати в системі, у тому числі в його електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд».

Разом з тим, 04.12.2024 до відділу служби управління персоналом надійшло подання судді Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк І.Ю., в якому остання просила звільнити ОСОБА_3 05.12.2024 з посади помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду ОСОБА_4 . Окрім того, суддя ОСОБА_2 у своєму поданні від 04.12.2024 звертає увагу керівника апарату суду, що суддя самостійно здійснює добір помічника, який призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату суду за поданням судді. Такий порядок існує з метою якісного здійснення правосуддя, оскільки гарантує довіру судді до помічника, а тому суддя має право внести подання керівнику апарату відповідного суду про його звільнення. ЇЇ незалежність як судді і авторитет суду залежить від злагодженої взаємодії між суддею і її помічником, передумовою якої є високі професійні і морально-етичні якості помічника. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 втратив її довіру та не відповідає її вимогам як судді, зокрема, не виконував її доручення, що стосувалися організації розгляду судових справ, не здійснював відповідний підбір актів законодавства та матеріалів судової практики, які необхідні для розгляду конкретної судової справи, не виконував інших доручень, що стосуються організації розгляду судових справ тощо, а тому є несумісний із подальшим проходженням служби у якості її помічника.

Наказом керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду №459-ос/к від 04.12.2024 помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 05.12.2024, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за поданням судді від 04.12.2024. Пунктом 2 вказаного наказу визначено, що питання про компенсацію за відпустку за час вимушеного прогулу буде вирішено за результатом розгляду справи № 460/19815/23.

Не погоджуючись зі звільненням позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зауважує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України), Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, Законом України «Про державну службу» (далі - Закон №889), Положенням про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів від 18.05.2018 №21 (далі Положення № 21).

Відповідно до ст. 92 Закону №889, посада помічника судді належить до посад патронатної служби. Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.

Працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи або на час діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи або припинення діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби. Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи або голови депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби. На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 та частини третьої статті 184 КЗпП України (аналогічні положення щодо застосування норм КЗпП містяться у п.5 р.1 Положення №21) (ч.2-4 ст.92 Закону №889).

Статтею 157 Закону №1402 визначено, що кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 Закону №1402, судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Єдині засади й умови діяльності, правовий статус особи, яка займає посаду помічника судді визначає Положення № 21.

Відповідно до п.1 р. І Положення №21, кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються Законом №1402 та цим Положенням. Правовий статус, умови діяльності помічників судді визначаються Законом № 1402, ст. 92 Закону №889, нормативно-правовими актами з питань оплати праці працівників патронатних служб і цим Положенням. Посади помічників судді належать до посад патронатної служби, на які не поширюється дія Закону № 889, крім ст. 92 цього Закону.

Згідно абз. 5 п. 2 р. І Положення №21, помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя.

Пунктом третім розділу І Положення №21 визначено, що помічник судді є працівником апарату суду.

Відповідно до абз.6-9 п.4 р. І Положення №21, обов`язки помічника судді визначаються посадовою інструкцією, яка затверджується керівником апарату суду за погодженням із зборами суддів відповідного суду. З усіх інших питань, у тому числі щодо дотримання трудової дисципліни, помічник судді підзвітний керівнику апарату суду в межах його повноважень. Керівник апарату суду створює належні умови для виконання помічником судді своїх посадових обов`язків і підвищення рівня його професійної компетентності в Національній школі суддів України. Керівник апарату суду здійснює контроль за дотриманням помічником судді правил внутрішнього трудового розпорядку суду та Правил поведінки працівника суду.

Згідно п.6-8 р. ІІ Положення №21, помічником судді може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і вільно володіє державною мовою. Судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді. Помічник судді призначається на посаду на строк повноважень безпосереднього керівника та не довше ніж на період перебування безпосереднього керівника у штаті суду.

Абзацом першим пункту 12 розділу ІІ Положення №21 передбачено, що трудові відносини з помічником (помічниками) судді припиняються в день припинення повноважень безпосереднього керівника та/або в день відрахування безпосереднього керівника зі штату суду, або в день вибуття/прибуття судді у відрядження як тимчасового переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації відповідно до статті 55 Закону №1402, або в день ухвалення з`їздом суддів України рішення про обрання Ради суддів України в новому складі. Наказ про звільнення помічника (помічників) судді видається керівником апарату відповідного суду на підставі подання безпосереднього керівника та/або на підставі наказу про відрахування безпосереднього керівника зі штату суду, вибуття судді у відрядження як тимчасове переведення судді.

При цьому, абзацом другим цього пункту Положення №21 визначено порядок та підстави звільнення помічника судді з посади, яке реалізується шляхом прийняття керівником апарату суду наказу в порядку, визначеному законодавством про працю, та на підставі або заяви про звільнення за власним бажанням, або за поданням судді, в тому числі в зв`язку з дискредитацією помічника судді (вчинення такого проступку помічником, що підриває довіру та авторитет судової влади, суду та/або конкретного судді в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби в якості помічника судді), або у випадках, визначених пунктом 11 цього Положення чи в порядку врегулювання конфлікту інтересів згідно із законодавством.

Системний аналіз приведених вище норм ч. 3 ст. 157 Закону №1402 та Положення № 21 дає підстави дійти висновку, що прийняття на посаду помічника судді і звільнення має свою специфіку, суддя самостійно здійснює добір помічника, який призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату суду за поданням судді.

Такий порядок існує з метою якісного здійснення правосуддя, оскільки гарантує довіру судді до помічника, а тому суддя має право внести подання керівнику апарату відповідного суду про його звільнення.

Незалежність судді і авторитет суду залежить від злагодженої взаємодії між суддею і його помічником, передумовою якої є високі професійні і морально-етичні якості помічника.

У правовідносинах із суддею помічник перебуває в безпосередньому, прямому підпорядкуванні, а призначення, звільнення, застосування заходів заохочення чи дисциплінарного стягнення, надання йому відпусток - покладено на розсуд судді і може відбуватися виключно за обов`язковим погодженням із суддею.

Керівником апарату суду не може бути примушено суддю до співпраці з помічником, оскільки керівник апарату не має повноважень на ревізування таких рішень судді і це нівелювало б сам зміст патронатної служби.

Також, суду слід зазначити, що вказаними нормативно-правовими актами визначено порядок та підстави звільнення помічника судді з посади, яке відбувається у формі видачі відповідного наказу керівником апарату суду, та у контексті розглядуваного публічно-правового спору, на підставі подання судді.

Разом з тим, ні Законом № 1402, ні Положенням № 21 не встановлено вичерпного переліку підстав для формування подання, вимог щодо змісту чи форми подання судді.

Крім того, підстави для формування подання, що містяться у абзаці другому пункту 12 Положення №21 не є вичерпним, оскільки відокремлюються словами «у томі числі».

Таким чином, твердження позивача щодо можливості формування подання суддею лише у разі вчинення помічником судді дисциплінарного, адміністративного чи кримінального проступку, який повинен підривати довіру та авторитет судової влади , суду та/або конкретного суддів очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби в якості помічника судді є лише припущенням позивача.

Разом з тим, як встановлено судом, подання судді Павлюк І.Ю. від 04.12.2024 про звільнення позивача містило мотиви та підлягало застосуванню.

Станом на 04.12.2024 посада помічника судді відносилася до патронатної служби, тобто, не належала до державної служби, а, тому, відповідно, на спірні правовідносини не поширювалася дія Закону № 889, у той же час поширювалася дія гарантій, передбачених КЗпП України.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Статтею 36 вказаного Кодексу визначено перелік підстав припинення трудового договору.

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Статтями 40 та 41 КЗпП України встановлено вичерпний перелік випадків, за наявності яких трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані з ініціативи власника чи уповноваженого ним органом.

Разом з цим, відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України окремою підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.

Так, як зазначалося судом, в силу вимог ч. 3 ст. 157 Закону №1402 помічник судді звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Таким чином, у трудових правовідносинах, що виникають при проходженні патронатної служби помічниками суддів, звільнення помічників суддів відбувається в тому числі з підстав, передбачених іншими законами (п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України), якою в даному випадку є подання судді (ст. 157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

При цьому, законодавцем чітко визначено можливість припинення трудового договору за приписами спеціальних законів (п. 9 ч. 1ст. 36 КЗпП України), що є самостійною і достатньою підставою для припинення трудового договору та ніяк не пов`язано зі звільненням в порядку розірвання трудового договору за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу, визначеним статтями 40, 41 КЗпП України(п. 4 ч. 1ст. 36 КЗпП України).

Іншими словами, механізм звільнення помічника судді за приписами пункту 9 частини 1 статті 36 КЗпП України в сукупності зі статтею 157 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачає відсутність вираженої волі з боку власника або уповноваженого ним органу, та наявність волі відповідного судді, яка оформлена поданням про звільнення помічника. Керівник апарату відповідного суду у вказаному механізмі не виражає ініціативи у звільненні особи (помічника) з займаної посади, а є лише виконавцем подання посадовою особою, що надає поданню судді (який не є працівником апарату суду) матеріальної форми наказу, який має юридичну силу для апарату відповідного суду.

При цьому, як зазначалося судом, вимог до змісту подання судді про звільнення помічника судді ні Законом №1402-VІІІ, ні Положенням №21 (чинних на час виникнення спірних правовідносин) не встановлено, як і не встановлено правових підстав, за наявності яких, відповідач 1 міг би відмовити судді у реалізації такого подання про звільнення. Іншими словами, ні спеціальне законодавство, ні КЗпП України, не передбачає жодних інших дій керівника апарату суду після отримання подання судді про звільнення помічника, (таких як зарахування у розпорядження відповідного органу, кадрового резерву тощо), крім як видання наказу про звільнення.

Судом встановлено, що суддя Північно-західного апеляційного господарського суду ОСОБА_2 , з якою працював позивач, 04.12.2024 подала до керівника апарату суду подання, в якому просила звільнити ОСОБА_3 05.12.2024 з посади помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду ОСОБА_4 . Окрім того, суддя ОСОБА_2 у своєму поданні від 04.12.2024 звертає увагу керівника апарату суду, що суддя самостійно здійснює добір помічника, який призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату суду за поданням судді. Такий порядок існує з метою якісного здійснення правосуддя, оскільки гарантує довіру судді до помічника, а тому суддя має право внести подання керівнику апарату відповідного суду про його звільнення. ЇЇ незалежність як судді і авторитет суду залежить від злагодженої взаємодії між суддею і її помічником, передумовою якої є високі професійні і морально-етичні якості помічника. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 втратив її довіру та не відповідає її вимогам як судді, зокрема, не виконує її доручення, що стосувалися організації розгляду судових справ, не здійснює відповідний підбір актів законодавства та матеріалів судової практики, які необхідні для розгляду конкретної судової справи, не виконує інших доручень, що стосуються організації розгляду судових справ тощо, а тому є несумісний із подальшим проходженням служби у якості її помічника.

Як зазначалося судом раніше, подання судді про звільнення помічника за ч.3 ст. 157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є підставою для припинення трудового договору відповідно до пункту 9 статті 39 КЗпП України.

04 грудня 2024 року відповідачем-1 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, ст. 157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», абзацу другого пункту 12 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України №21 від 18.05.2018 року прийнято наказ №459-ос/к про звільнення 05 грудня 2024 року ОСОБА_1 з посади помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду за поданням судді.

Вказане подання судді містить мотиви та правові підстави його прийняття ( ч. 3 ст. 157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України №21 від 18.05.2018), а відтак у відповідача не було жодних інших можливих варіантів правової поведінки, окрім як прийняття спірного наказу на його підставі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач 2, готуючи подання від 04.12.2024, та відповідач-1, приймаючи наказ від 04.12.2024 № 459-ос/к про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду за поданням судді на підставі пункту 9 частини 1 статті 36 КЗпП України в сукупності з вимогами ч.3 ст. 157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Положення №21, діяли у відповідності до порядку, визначеного чинним законодавством, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд повторно зазначає, що як вбачається із вимог закону, прийняття на посаду помічника судді і звільнення має свою специфіку, суддя самостійно здійснює добір помічника, який призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату суду за поданням судді. Такий порядок існує з метою якісного здійснення правосуддя, оскільки гарантує довіру судді до помічника, а тому суддя має право внести подання керівнику апарату відповідного суду про його звільнення. Незалежність судді і авторитет суду залежить від злагодженої взаємодії між суддею і його помічником, передумовою якої є високі професійні і морально-етичні якості помічника

З огляду на вказані норми, у правовідносинах із суддею помічник перебуває в безпосередньому, прямому підпорядкуванні, а призначення, звільнення, застосування заходів заохочення чи дисциплінарного стягнення, надання йому відпусток - покладено на розсуд судді і може відбуватися виключно за обов`язковим погодженням із суддею.

Аналогічний правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 380/4629/20.

Таким чином, суд зазначає, що у трудових правовідносинах, які виникають при проходженні патронатної служби помічниками суддів, звільнення помічників суддів, з урахуванням приписів пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України та статті 157 Закону №1402-VIII, відбувається, зокрема, на підставі подання судді про звільнення помічника. При цьому, керівник апарату відповідного суду є лише виконавцем такого подання судді, якому надає матеріальну форму у вигляді наказу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог про визнання подання судді Павлюк І.Ю. від 04.12.2024 про звільнення з посади помічника судді безпідставним та необґрунтованим, а також визнання протиправним та скасування наказу керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду № 459-ос/к від 14.12.2024 Про звільнення ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки вимоги позивача про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану щорічну відпустку за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням є похідними вимогами від вимоги про визнання протиправним та скасування подання судді про звільнення, наказу керівника апарату про звільнення, суд дійшов висновку, що у їх задоволенні також необхідно відмовити.

В частині доводів позивача, які стосуються позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 по справі №804/2252/14, від 20.02.2018 по справі №818/1394/17.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст.73,74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

З урахуванням приведених вище норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про її відшкодування.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що звільнення його з роботи завдало йому душевні страждання, нервові зриви, безсоння, головні болі, після яких потрібно додаткові зусилля для організації його життя.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, мав би навести розрахунок такої шкоди, які повинні ґрунтуватися на відповідних доказах, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати.

Однак, на підтвердження обставин заподіяння моральних страждань та розміру такої моральної шкоди позивач привів розрахунок, який не обґрунтовано жодним доказом. Довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби членів сім`ї позивача не вказують на причинно-наслідковий зв`язок його звільнення із захворюваннями, які в них описано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку із відмовою позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду, Судді Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Ірини Юріївни про визнання подання судді протиправним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 лютого 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Північно-західний апеляційний господарський суд (вул. Яворницького, 59, м. Рівне, Рівненська обл., 33001, ЄДРПОУ/РНОКПП 42261284) Відповідач - Суддя Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Ірина Юріївна (вул. Яворницького, 59, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя Д.П. Зозуля