Справа № 460/406/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2025 року м. Рівне №460/406/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 17.12.2024 про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язання зарахувати стаж роботи в Страшівському міжрайонному протитуберкульозному диспансері за період з 22.07.1967 до 01.04.1997 до стажу роботи у подвійному розмірі, зобов`язати здійснити перерахунок пенсії згідно з статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за цей період.

Ухвалою суду від 14.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що 10.12.2024 звернулась до пенсійного органу з заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії із урахуванням стажу роботи з 22.07.1967 по 01.04.1997 відповідно до вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі, оскільки працювала в цей період в протитуберкульозному диспансері. Однак відповідач рішенням від 17.12.2024 у задоволенні заяви відмовив. Вважає таке рішення протиправним з огляду на те, що чинна редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. У зв`язку з цим просить суд позов задовольнити повністю.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у поданому відзиві заперечило проти задоволення позовних вимог. Наголошує, що Законом України «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1110-IV від 10 липня 2003 року текст статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в новій редакції з доповненням переліку установ, періоди роботи у яких зараховується в пільговому обчисленні. Звертає увагу, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду з 16.01.1997. Відтак, підстави для зарахування в подвійному розмірі періоду роботи в протитуберкульозному закладі відсутні, оскільки пенсія позивачу була призначена до внесення змін у статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За наведеного, у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про перерахунок пенсії від 14.03.2024, ОСОБА_1 отримує пенсію з 16.01.1997.

Відповідно до записів трудової книжки позивач з 22.02.1967 по 01.04.1997 працювала на посаді санітарки-буфетниці в Страшівському міжрайонному протитуберкульозному диспансері, що відповідачем не заперечується.

За змістом довідки, виданої КП «Рівненська обласна інфекційна лікарня» від 10.12.2024 №764, позивач дійсно з 22.02.1967 по 01.04.1997 працювала на посаді санітарки-буфетниці в Страшівському міжрайонному протитуберкульозному диспансері. Страшівський міжрайонний протитуберкульозний диспансер в подальшому періодично реорганізовувався і перейменовувався, спочатку на комунальний заклад «Страшівська протитуберкульозна лікарня» Рівненської обласної ради, згодом на комунальний заклад «Страшівська туберкульозна лікарня» Рівненської обласної ради, а також на комунальне підприємство «Страшівська туберкульозна лікарня» Рівненської обласної ради.

10.12.2024 позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії, із урахуванням стажу роботи з 22.07.1967 по 01.04.1997 у подвійному розмірі відповідно до вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 17.12.2024 відмовлено в перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю права на перерахунок.

У вказаному рішенні зазначено, що Законом України від 10 липня 2003 року №1110-IV «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування до стажу роботи в подвійному розмірі періодів роботи в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я. Але Законом не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій у зв`язку з доповненням переліку установ, періоди роботи у яких зараховується в пільговому обчисленні, тому підстав для зарахування для зарахування в подвійному розмірі періоду роботи в протитуберкульозному закладі немає, оскільки пенсія була призначена до внесення змін у статтю 60 Закону.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 5 листопада 1991 року (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон №1058-ІV, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Поняття страхового стажу, періоди, з яких складається страховий стаж, визначені статтею 24 Закону №1058-ІV.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 цього ж Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацом дев`ятим частини третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Абзацами першим, третім частини четвертої статті 24 Закону №1058-ІV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Таким чином, положення статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачають порядок зарахування до страхового стажу за раніше діючим порядком лише періодів роботи, які є стажем роботи для призначення пенсії та набуті до 01 січня 2004 року. Види трудової діяльності та інші періоди, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію були визначені саме Законом України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у відповідній редакції може бути застосована до позивача виключно для цілей визначення наявності чи відсутності у неї права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Нормами пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону №1788-ХІІ застосовуються у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону №1058-ІV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 цієї статті).

Так, пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах визначає стаття 60 Закону №1788-XII.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 з 22.02.1967 по 01.04.1997 працювала на посаді санітарки-буфетниці в Страшівському міжрайонному протитуберкульозному диспансері; позивач отримує пенсію з 16.01.1997.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» введений в дію з 01.01.1992.

Станом на дату призначення пенсії та звільнення позивача, стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мала наступний зміст: «Робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.».

Саме в період дії вказаної редакції статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 працювала на посаді санітарки-буфетниці в Страшівському міжрайонному протитуберкульозному диспансері.

Законом України «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1110-IV від 10.07.2003, що набув чинності з 15.08.2003 внесено суттєві зміни до статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення».

Так, вказана стаття була викладена в наступній редакції: «Робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі».

Таким чином, наведена редакція статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» передбачає ширше коло закладів, робота в яких зараховується до стажу в подвійному розмірі, оскільки в перелік включено інші інфекційні заклади (відділення) охорони здоров`я та психіатричні заклади охорони здоров`я.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 не надавала пенсійному органу доказів віднесення закладу, в якому вона працювала з 22.07.1967 по 01.04.1997, до кола закладів, які перелічені в редакції статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення», що була чинна у вказаний період.

Матеріали справи не містять доказів, що державна установа, в якій працювала ОСОБА_1 , відносилась до лепрозорних і протичумних закладів, закладів по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів, що давало б право обчислювати стаж в подвійному розмірі.

Натомість, позивач вважає, що оскільки чинна редакція статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» передбачає ширше коло закладів (зокрема, інші інфекційні заклади (відділення) охорони здоров`я), робота в яких зараховується до стажу в подвійному розмірі, то вказані норми поширюються і на неї.

Так, позивач зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.10.2024 №1724 затверджено Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних хвороб, яким «туберкульоз» віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 №514 затверджено Перелік спеціалізованих закладів охорони здоров`я та структурних підрозділів охорони здоров`я, які здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну допомогу хворим на туберкульоз, підпунктом 1.1. пункту 1 якого передбачено, що до протитуберкульозних закладів віднесено і протитуберкульозний диспансер.

Однак, суд наголошує, що редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на дату призначення пенсії та звільнення позивача не передбачала пільг щодо обчислення стажу роботи у подвійному розмірі за роботу в протитуберкульозному закладі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для зарахування ОСОБА_1 в подвійному розмірі періоду роботи в протитуберкульозному закладі відсутні, оскільки пенсія їй була призначена ще у 1997 році, тобто до внесення змін у статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Законом України №1110-IV від 10.07.2003.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області при прийнятті рішення від 17.12.2024 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже не порушувало права позивача.

За наведеного, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 17.12.2024 про відмову у перерахунку пенсії та зарахування стажу роботи ОСОБА_1 в Страшівському міжрайонному протитуберкульозному диспансері за період з 22.07.1967 до 01.04.1997 у подвійному розмірі та відповідно зобов`язання здійснити перерахунок пенсії за цей період.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов підтвердження у ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 17.12.2024 про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язання зарахувати стаж роботи в Страшівському міжрайонному протитуберкульозному диспансері за період з 22.07.1967 до 01.04.1997 у подвійному розмірі, зобов`язати здійснити перерахунок пенсії згідно з статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за цей період, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 12 лютого 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл.,14005, ЄДРПОУ/РНОКПП 21390940)

Суддя Н.В. Друзенко