Справа № 620/2029/24
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року Чернігів Справа № 620/2029/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Чернігівського гарнізону (військової частини НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

зобов`язати Міністерство оборони України прийняти та затвердити рішення щодо розподілу жилої площі на Чернігівський гарнізон для забезпечення житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм ОСОБА_1 та членів його сім`ї;

зобов`язати Чернігівський гарнізон прийняти та затвердити рішення щодо розподілу жилої площі на ІНФОРМАЦІЯ_1 для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти та затвердити рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він звільнився з військової служби із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини. Вважає, що відповідачі істотно порушили його конституційні права на соціальний захист, зокрема, що включає належне забезпечення житлом та зазначає, що таке порушення полягає у не виконанні відповідачами рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22.10.2012 №258.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 позовну заяву через невідповідність вимогам процесуального законодавства залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 29.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 02.05.2024 судом відмовлено у задоволені клопотання позивача про перехід до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Представник військової частини НОМЕР_1 подав відзив на позов, у якому військова частини НОМЕР_1 заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що в обов`язки начальника гарнізону входить прийняття рішення по затвердженню розподілу житлової площі між військовими частинами гарнізону, а не прийняття рішення про розподіл персонально особі (військовослужбовцю). Розподіл житлової площі між військовослужбовцями входить до компетенції житлової комісії, яка утворена у ІНФОРМАЦІЯ_3 та начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вважає, що вимоги позивача є передчасними у зв`язку з відсутність даних щодо наявності житлових приміщень, їх розподілу та прийняття відповідних рішень Міністерством оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також зауважує, що позивач помилково ототожнює Чернігівський гарнізон та військову частину НОМЕР_1 , а тому військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у справі.

Від представника Міністерства оборони України до суду надійшли пояснення на позовну заяву, в яких заперечує проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що положення законодавства не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що позивач вважає начебто певні положення впливають на його правове становище. У позовній заяві не наведено жодних доказів, які б свідчили про наявність відповідного порушеного Міністерством оборони України права, свобод або інтересів позивача на момент звернення до суду, не зазначено, які саме дії або бездіяльність позивач вважає протиправними. Також вказує, що позивач переоформив виділену йому раніше з фондів Міністерства оборони України квартиру на колишню дружину, тобто погіршив свої житлові умови. З 2005 року позивачу пропонувалося отримати житло за різними адресами в різних новобудовах, а також грошову компенсацію, але він відмовлявся. Вважає, що на даний час позивач забезпечений житловою площею відповідно до діючої постанови виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів і Президіуму обласної ради профспілкових союзів від 07.01.1985 №3.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог, мотивуючи тим, що доводи позивача викладені у позовній заяві не містять належного обґрунтування, яким чином порушені його права, інтереси, а доводи зводяться до тлумачення норм права, цитування різної судової практики про загальні норми. Також зазначає, що розподіл наявних житлових приміщень входить до дискреційних повноважень житлової комісії.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.

Наказом заступника Міністра оборони України командувача військово-повітряних сил України від 11.05.1999 №064-пм позивач звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини (а.с. 6).

Позивач є ветераном війни - учасником бойових дії та особою з інвалідність 3 групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , виданим 20.12.1996, та дублікатом посвідчення серія НОМЕР_3 , виданим 16.09.2021 відповідно (а.с 19).

Відповідно до довідки від 09.10.2018 №1219 позивач перебуває на квартирному обліку у Чернігівському гарнізоні та ІНФОРМАЦІЯ_6 з 23.03.1999, за номером у загальній черзі гарнізону 27, складом сім`ї 4 особи, а саме: позивач, ОСОБА_2 (дочка), ОСОБА_3 (зять), ОСОБА_4 (онук), а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання жилих приміщень з 25.09.2000, як звільнений у запас за станом здоров`я за номером на позачергове отримання житла 1 (а.с. 7).

Згідно з витягом з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.07.2019 №557 внесено зміни до облікової справи прапорщика ОСОБА_1 та вважати як такого, що перебуває на квартирному обліку у загальній черзі з 23.03.1999 складом сім`ї 5 осіб, а саме: ОСОБА_1 , донька ОСОБА_2 , зять - ОСОБА_3 , онук - ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 , а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання жилих приміщень складом сім`ї 5 (п`ять) осіб з 25.09.2000 (а.с. 8).

12.10.2023 позивач звернувся із заявою до Міністерства оборони України про виконання рішення Чернігівського міськвиконкому від 22.10.2012 №258 і надати його сім`ї житло (а.с. 12).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_7 від 16.01.2024 №116/10/1888 позивачу роз`яснено, що питання виконання рішень виконавчого комітету Чернігівської міської ради та інших органів місцевого самоврядування знаходиться поза межами повноважень ІНФОРМАЦІЯ_7 . Повідомлено, що відповідно до витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, виконавчим комітетом Чернігівської міської ради від 22.10.2012 ОСОБА_1 відмовлено у виділенні трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Аналогічна відповідь на заву позивача надана військовою частиною НОМЕР_1 (а.с. 16).

Позивач вважаючи, що відповідачі зобов`язані забезпечити його житлом звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Питання розподілу та надання житлових приміщень регулюється нормами Житлового кодексу Української РСР (зі змінами).

Згідно зі статтею 5 Житлового кодексу державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Право на житло належить до сфери прав будь-якої людини. Забезпечення житлом є життєвою необхідністю і одним з основних прав громадян незалежно від рівня економічного розвитку держави.

Статтею 25 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, який включає харчування, одяг та житло.

Держава бере на себе обов`язки надавати безоплатно житло громадянам, які потребують соціального захисту.

Щодо інших категорій громадян обов`язок держави полягає у створенні умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах встановлюються Законом України від 20.12.1991№2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі також Закон №2011-ХІІ).

Положеннями статей 1-2, 2 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно з абзацом 1 пункту 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Положення статі 43 Житлового кодексу України визначено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Із системного аналізу наведених норм висновується, що військовослужбовці та особи, на яких розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання або грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Передумовою для виникнення обов`язку щодо реалізації права військовослужбовців та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наявність житлової площі та наближення черги за списком осіб на отримання такого житла.

З огляду на матеріали справи ОСОБА_1 знаходиться на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 23.03.1999, а в позачерговій черзі з 25.09.2000. На момент розгляду справи в суді з обліку не знятий. Таким чином, позивач має право на отримання житла, але не отримав його. Водночас суд бере до уваги, що отримання житла для проживання передбачає необхідність дотримання визначеного законодавством механізму та порядку.

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей, визначено Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 (далі - Порядок №1081) та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 за №1020/32472 (далі - Інструкція №380).

Відповідно до пункту 22 Порядку №1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Суд зауважує, що на момент зарахування позивача на квартирний облік діяла Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 за №24/20337 (Далі Інструкція №737), яка втратила чинність 16.10.2018, з дня набрання чинності наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції №380 (у редакції від 18.05.2021, чинній на час виникнення спірних правовідносин) всі жилі приміщення розподіляються між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням ГКЕУ в пропорційному співвідношенні, залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями та шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання.

Розподіл жилих приміщень між військовими частинами, ТЦК та СП та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) здійснюється пропорційно кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями або шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції 380).

Після затвердження заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень ГКЕУ доводить його у встановленому порядку за підпорядкованістю до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до місцезнаходження житла (пункт 4 розділу ІІІ Інструкції 380).

Начальник КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району невідкладно доводить затверджений розподіл жилих приміщень до начальника гарнізону.

Начальник гарнізону відповідно до затвердженого заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень:

протягом п`яти робочих днів за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району подає клопотання до виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради про включення житлових приміщень до числа службового житла;

протягом десяти робочих днів за пропозицією житлової комісії гарнізону, яка щороку утворюється наказом начальника гарнізону з представників військових частин гарнізону для розподілу житлової площі в гарнізоні, приймає рішення та затверджує розподіл житлової площі між військовими частинами гарнізону, про що видає відповідний наказ (пункт 5 розділу ІІІ Інструкції 380).

Наказ начальника гарнізону про розподіл жилих приміщень між військовими частинами невідкладно доводиться до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій) (пункт 6 розділу ІІІ Інструкції 380).

Житлова комісія військової частини (об`єднаної) житлової комісії відповідно до наказу начальника гарнізону про розподіл житлової площі між військовими частинами протягом п`яти робочих днів приймає рішення, яке оформлюється протоколом (додаток 4), та подає його командиру військової частини відповідно до вимог цієї Інструкції про:

надання службових житлових приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей.

надання жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей для постійного проживання згідно з чергою у військовій частині, яка визначається часом перебування на обліку (пункт 7 розділу III Інструкції 380).

З аналізу наведених норм висновується, що житлова комісія військової частини розподіляє житлові приміщення між військовослужбовцями та членами їх сімей у порядку черговості після затвердження начальником гарнізону розподілу житлових приміщень між військовими частинами гарнізону. Своєю чергою начальник гарнізону може затвердити такий розподіл лише після затвердження заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням ГКЕУ розподілу між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями).

У той же час розподіл жилих приміщень між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) здійснюється пропорційно кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов.

Отже, прийняття та затвердження рішення щодо розподіл житлових приміщень на Чернігівський гарнізон та на ІНФОРМАЦІЯ_1 залежить від наявності житлових приміщень, що підлягають розподілу.

Відповідно до статті 10 Закону України від 06.12.1991 №1932-XII «Про оборону України» Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Міністерство оборони України, окрім іншого, здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил України, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Відповідно до пункту 1 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №147 (далі - Порядок №147), цей Порядок визначає процедуру використання коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу таким головним розпорядникам бюджетних коштів, відповідальним виконавцям за бюджетними програмами, зокрема Міноборони - "Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України".

Таким чином, саме на Міністерство оборони України покладено обов`язок здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил України, особам, звільненим у запас або відставку, суд доходить висновку, що фінансування та забезпечення житла відповідно до діючого законодавства покладається саме на Міністерство оборони України.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині зобов`язання Чернігівського гарнізону прийняти та затвердити рішення щодо розподілу житлової площі на ІНФОРМАЦІЯ_8 для забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти та затвердити рішення щодо забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, так як головним розпорядником бюджетних коштів є саме Міністерство оборони України, яке уповноважене на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з бюджету, отже, фінансування та забезпечення житлом відповідно до діючого законодавства покладається саме на Міністерство оборони України. Тому Чернігівський гарнізон та ІНФОРМАЦІЯ_8 не мають можливості прийняти та затвердити рішення про забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням для постійного проживання без належного фінансування з боку Міністерства оборони України.

Водночас як вже зазначалось судом відповідно до положень Інструкції №380, якою визначається організація забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям, зокрема, особам, звільненим в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують, поліпшення житлових умов, у військових частинах, після звільнення та членів їх сімей, розподіл жилих приміщень між військовими частинами, ТЦК та СП та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) здійснюється пропорційно кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями або шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Позивач просить, зокрема зобов`язати Міністерство оборони України прийняти та затвердити рішення щодо розподілу житлової площі на Чернігівський гарнізон для забезпечення житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм позивача та членів його сім`ї.

Суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що захист права у спосіб, про який просить позивач, за відсутності обставин стверджувати, що наявна достатня кількість квартир для їх розподілу відповідно до вимог Інструкції №380, матиме своїм наслідком порушення вимог статті 21 Конституції України в частині прав інших військовослужбовців, що перебувають у черзі на отримання житла.

Суд не бере до уваги покликання позивача на невиконання відповідачами рішення Виконавчого комітеті Чернігівської міської ради від 22.10.2012 №258 з огляду на таке.

Згідно із витягом із рішення від 22.10.2012 №258 Виконавчий комітет Чернігівської міської ради відмовив у затверджені протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України №330 від 13.12.2011 в частині зняття з розгляду комісії питання щодо виділення трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , який перебуває на черзі з 23.03.1999 на загальних умовах за № 26 та у позачерговому списку за № 4 (а.с. 15, 17, 31, 33, 58).

Вказаним рішенням Виконавчий комітет Чернігівської міської ради лише не затвердив протокол засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України №330 від 13.12.2011 в частині зняття з розгляду комісії питання щодо виділення квартири позивачу. Жодних рішень щодо зобов`язання надати житлове приміщення позивачу Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не приймав.

Відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, у тому числі, про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів, людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, суд не обмежений вимогами адміністративного позову, виходячи з предмету судового захисту, на який він направлений. Нечіткість прохальної частини позовної заяви не є та не може бути підставою для відмови у її задоволенні, оскільки це суперечить принципам адміністративного судочинства і судового захисту в цілому.

За таких обставин з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Міністерства оборони України вжити передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Ухвалюючи дане судове рішення суд враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновок №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58), «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 7274, 77, 78, 241246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Чернігівського гарнізону (військової частини НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України вжити передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач 1: Міністерство оборони України (просп.Повітрофлотський, 6, м.Київ, ).

Відповідач 2: Чернігівський гарнізон (вул.Шевченка, 57, м.Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14030, ).

Відповідач 3: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повний текст рішення суду складено 13 лютого 2025 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО