Справа № 754/15571/24
Суддя: Саламон О. Б.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/38/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2025 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до суду з вимогою до відповідача, в якому просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 40 від 15.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 15.10.2024 постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн. У відповідності до зазначеної постанови, позивач з червня 2023 року після прибуття до нового місця реєстрації не прибув до відповідного ТЦК та СП для взяття на військовий облік. При цьому останній заперечує факт вчинення вказаного правопорушення, оскільки подія, на яку посилається відповідач, сталась у червні 2023 року, водночас положення статті 210 КУпАП в редакції станом на червень 2023 року не містили частини 3, а за порушення правил військового обліку було визначене покарання у виді штрафу у розмірі до 850 грн. Позивач вказує на те, що 19.05.2024 набув чинності Закон № 3696- IX «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною третьою, а саме щодо порушення призовниками,військовозов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, а відтак до 19.05.2024 норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало. Позивач на виконання норм ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» оновив дані у за стосунку «Резерв+», при цьому повістку не отримував, а відтак відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г. 22 листопада 2024 року постановлено відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до розпорядження Керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва № 342 від 09.12.2024, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 09.12.2024 справу розподілено судді Саламон О.Б.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 11 грудня 2024 року справу № 754/15571/24 прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає про те, що позивачем у червні 2023 року змінено місце проживання, однак за новим місцем проживання останній не став на облік у відповідному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Вважає вимоги позову необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не виконав свого обов`язку з дотримання правил військового обліку. При цьому, невиконання позивачем правил військового обліку відбувалось з червня 2023 року і тривало до притягнення позивача до адміністративної відповідальності. У зв`язку з викладеним, вказане правопорушення є триваючим, тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності позивача 15.10.2024 відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що 15.10.2024 постановою № 40 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 , притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн.

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення від 15.10.2024, ОСОБА_1 з червня 2023 року (місця прибуття до нового місця проживання) по 15.10.2024 не прибув до відповідного центру комплектування та соціальної підтримки, який організовує і веде військовий облік для взяття на військовий облік, чим порушив Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затверджених Постаною Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП України.

Вбачається також, що у вказаному протоколі відсутній підпис позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог з поміж іншого зазначив про те, що оновив дані у за стосунку «Резерв+» на виконання вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Всупереч викладеним твердженням, в матеріалах справи міститься скрін-шот із за стосунку «Резерв+», у відповідності до якого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває на обліку, а також вказано, що інформація в реєстрі Оберіг не повна, а відтак необхідно звернутись в ТЦК за місцем реєстрації або постійного проживання для уточнення даних.

При цьому, відповідач у поданому відзиві також не погоджується з твердженням позивача щодо оновлення даних, оскільки останній не перебуває на військовому обліку в ТЦК та СП, а отже свідомо вчиняє грубе порушення вимог законодавства про військовий облік та мобілізацію в особливий період.

Відповідно до інформації, викладеної у рапорті Начальнику Деснянського УП ГУНП у місті Києві полковнику поліції Олександру Громову, 15.10.2024 було зупинено та перевірено по базі ІПНП ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та в ході бесіди з`ясувалось, що останній не має з собою військових облікованих документів. В подальшому позивача було супроводжено до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

15.10.2024 ОСОБА_1 надав письмові пояснення, у відповідності з якими зазначив, що не перебуває на військовому обліку, оскільки по прибутті до місцевого ТЦК та СП була черга а поспішав у відрядження. Вказує на те, що наступного разу було оголошено повітряну тривогу, при цьому останній не мав наміру не ставати на військовий облік, та вчасно оновив облікові дані у за стосунку «Резерв +».

У зв`язку з зазначеним вбачається, що позивач 15.10.2024 фактично визнав вину у вчиненні правопорушення, вказавши у письмових поясненням, що не перебуває на військовому обліку. При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження відвідування територіального центру з метою взяття на військовий облік.

24 лютого 2022 року відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Диспозиція ч.3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період, і вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Стаття 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» містить положення про те, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У статті 210-1 КУпАП (в редакції з 19.05.2024, чинній на час вчинення оскаржуваної постанови) встановлено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а зокрема за:

- порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (ч.1);

- повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч.2);

- вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (ч.3).

Так, механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У пункті 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженому Постановою Кабінету міністрів України від 30.12.2022 № 1487 закріплено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 1 Правил військового обліку передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема:

- перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервісті

- особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік;

- особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів".

Разом з тим, варто зауважити, що всупереч твердженням позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, останнім не надано належних доказів тому, що ОСОБА_1 станом на день винесення оспорюваної постанови став на облік у ТЦК та СП за місцем реєстрації, а також не надано доказів на підтвердження тверджень щодо вчасного оновлення даних.

При цьому, позивачем на підтвердження своїх доводів надано до позовної заяви долучено копії паспорту, ідентифікаційного коду, протоколу про адміністративне правопорушення, постанови від 15.10.2024 та скрін-шот із за стосунку «Резерв+», що не є доказами, які спростовують обставини, зазначені в оспорюваній постанові.

Позивач вказує на те, що 19.05.2024 набув чинності Закон № 3696- IX «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною третьою, а саме щодо порушення призовниками,військовозов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, а відтак оскільки до 19.05.2024 норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало, позивача всупереч вимогам закону було неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Згідно з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 03.05.2018 по справі № 487/2854/17, КУпАП не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. Триваюче правопорушення це проступок, пов`язаний з тривалим неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача виник обов`язок з червня 2023 року після зміни місця проживання, по прибуттю до нового місця проживання стати на військовий облік, отже до набуття чинності Законом №3696-ІХ, яким ст. 210-1 КУпАП було доповнено частиною 3, відповідальність за яку інкриміновано позивачу.

Проте вбачається, що оскаржувана постанова винесена 15.10.2024 у зв`язку з порушенням позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а отже адміністративне правопорушення вчинено в особливий період.

При цьому, всупереч доводам позивача, останнім не надано доказів неможливості прибути до ТЦК та СП для взяття на облік протягом періоду з червня 2023 року по дату винесення оскаржуваної постанови, а саме по 15.10.2024, а відтак мало місце безперервне вчинення позивачем правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків, тому суд вважає вказане правопорушення є триваючим.

При цьому суд критично ставиться до твердження сторони позивача про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки доводи позивача спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються та зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому у задоволенні вимог позову слід відмовити.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 19,62 Конституції України, ст.ст. 5-7, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, ст. 210-1 КУпАП України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 12.02.2025

Суддя О.Б. Саламон