Справа № 240/18431/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/18431/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви по уточнення позовних вимог, просить визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Донецькій області) №78 від 10 вересня 2024 року, яке полягає у відмові у призначенні пенсії та не зарахуванні до стажу періодів роботи з 25 липня 1994 року по 27 вересня 1995 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року та з 28 березня 2013 року по 14 лютого 2014 року, з 03 квітня 2014 року по 19 грудня 2014 року, з 01 квітня 2015 року по 11 березня 2016 року, з 28 вересня 2016 року по 24 серпня 2018 року, з 19 вересня 2018 року по 13 вересня 2019 року, з 27 грудня 2019 року по 10 грудня 2021 року, з 09 березня 2022 року по 17 березня 2022 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28 березня 2013 року, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Житомирській області) зарахувати зазначені періоди до стажу та переглянути заяву про призначення пенсії.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з метою призначення розміру пенсії, звернувся до органу Пенсійного фонду України. Наголошує, що відповідач-1 протиправно не врахував період трудової діяльності на території російської федерації, оскільки вихід Україною з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може позбавляти його права на призначення та отримання пенсії.

Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

10 січня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач-1 просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що згідно запису 11 12 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року період роботи в фірмі «Инка» (росія) з 25 липня 1994 року по 27 вересня 1995 року не зарахований до трудового стажу, оскільки в записі про звільнення відсутня підстава внесення запису номер та дата наказу про звільнення, запис не завірено підписом уповноваженої особи, що не відповідає вимогам пунктів 2.27 та 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року. Також згідно записів 1 14 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28 березня 2013 року періоди роботи в ТОВ «А.С.Строй» (росія) з 28 березня 2013 року по 14 лютого 2014 року, з 03 квітня 2014 року по 19 грудня 2014 року, з 01 квітня 2015 року по 11 березня 2016 року, з 28 вересня 2016 року по 24 серпня 2018 року, з 19 вересня 2018 року по 13 вересня 2019 року, з 27 грудня 2019 року по 10 грудня 2021 року, з 09 березня 2022 року по 17 березня 2022 року не зараховано до страхового стажу, у зв`язку з тим, що з 01 січня 2023 року росією та з 19 червня 2023 року Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, та відповідно до частини 3 статті 241 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не зараховуються до страхового стажу періоди трудової діяльності за межами України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно запису 19 20 трудової книжки серії НОМЕР_1 до загального страхового стажу не враховано період отримання допомоги по безробіттю з 15 вересня 2008 року по 15 вересня 2008 року, оскільки запис про скорочення виплати допомоги по безробіттю не завірений печаткою та підписом уповноваженої особи, що не відповідає вимогам пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року. Згідно з абзацом 6 підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 № 22-1 «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01 січня 2010 року індивідуальними відомостями про застраховану особу. Документи, що підтверджують період отримання допомоги по безробіттю з 15 вересня 2008 року по 15 вересня 2008 року, для розгляду не надавалися. Саме тому, уважає, що оскаржуване рішення №78 від 10 вересня 2024 року є обґрунтованим, законним та правомірним.

23 січня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач-2 просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди праці на території російської федерації, оскільки 19 червня 2023 року Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Указує, що період отримання допомоги по безробіттю з 15 вересня 2008 року по 15 вересня 2008 року, оскільки запис про скорочення виплати допомоги по безробіттю не завірений печаткою та підписом відповідальної особи.

29 січня 2025 року позивач подав відповідь на відзив, у якій наголошує на протиправності рішення відповідача-1 та необхідності задоволення його позовних вимог.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд установив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 02 вересня 2024 року до відповідача-2 з заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності указану заяву передано на розгляд до відповідача-1, який рішенням №78 від 10 вересня 2024 року відмовив у призначенні пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідних 30 років страхового стажу.

Зазначено що страховий стаж становить 19 років 02 місяці 26 днів, до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року період роботи в фірмі «Инка» (Росія) з 25 липня 1994 року по 27 вересня 1995 року, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та період отримання допомоги по безробіттю з 15 вересня 2008 року по 15 вересня 2008 року, оскільки запис про скорочення виплати допомоги по безробіттю не завірений печаткою та підписом відповідальної особи. Також до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28 березня 2013 року не зараховано періоди роботи в ТОВ «А.С.Строй» (Росія) з 28 березня 2013 року по 14 лютого 2014 року, з 03 квітня 2014 року по 19 грудня 2014 року, з 01 квітня 2015 року по 11 березня 2016 року, з 28 вересня 2016 року по 24 серпня 2018 року, з 19 вересня 2018 року по 13 вересня 2019 року, з 27 грудня 2019 року по 10 грудня 2021 року, з 09 березня 2022 року по 17 березня 2022 року, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Уважаючи таке рішення відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1058-ІV) є основним нормативно-правовим актом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 24 названого Закону страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частини 2 цієї правової норми, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком, визначені положеннями статті 26 Закону України №1058-ІV.

Згідно названої правової норми особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Також частиною 4 статті 24 Закону України №1058-ІV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року, а тому періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 2004 року.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом установлено, що позивачу періоди трудової діяльності на території російської федерації з 25 липня 1994 року по 27 вересня 1995 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року та з 28 березня 2013 року по 14 лютого 2014 року, з 03 квітня 2014 року по 19 грудня 2014 року, з 01 квітня 2015 року по 11 березня 2016 року, з 28 вересня 2016 року по 24 серпня 2018 року, з 19 вересня 2018 року по 13 вересня 2019 року, з 27 грудня 2019 року по 10 грудня 2021 року, з 09 березня 2022 року по 17 березня 2022 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28 березня 2013 року до страхового стажу не враховані.

Надаючи правову оцінку таким діями відповідача-1, суд зауважує на таке.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1, 2 статті 4 Закону України № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року (яка була чинною на час призначення позивачу пенсії) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон України № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 у редакції на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою Міністерством юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі Положення), а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі індивідуальні відомості про застраховану особу).

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків;

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Отже, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці.

Як установлено судом позивач працював на території російської федерації на фірмі «Инка» (росія) з 25 липня 1994 року по 27 вересня 1995 року та в ТОВ «А.С.Строй» (росія) з 28 березня 2013 року по 14 лютого 2014 року, з 03 квітня 2014 року по 19 грудня 2014 року, з 01 квітня 2015 року по 11 березня 2016 року, з 28 вересня 2016 року по 24 серпня 2018 року, з 19 вересня 2018 року по 13 вересня 2019 року, з 27 грудня 2019 року по 10 грудня 2021 року, з 09 березня 2022 року по 17 березня 2022 року.

Автентичність записів у трудовій книжці позивача у спірні періоди відповідачем-1 не оспорюється. Трудова книжка позивача містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди, такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи позивача, записи про які містяться у трудовій книжці позивача, до його страхового стажу, а відтак дії відповідача-1 щодо незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів є протиправними.

Окрім того, суд зауважує, що відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою від 29 листопада 2022 року № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України з 19 червня 2023 року.

У рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).

Так само не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі російської федерації в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.

До того ж, надана позивачем трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу лише з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації та неможливість їх підтвердження не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу для розрахунку пенсії за віком стажу роботи, набутого на підприємствах російської федерації, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 січня 2025 року у справі №620/3530/22.

Посилання відповідача-1 на те, що згідно запису 11 12 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року період роботи в фірмі «Инка» (Росія) з 25 липня 1994 року по 27 вересня 1995 року, не зараховано оскільки в запису про звільнення відсутня підстава внесення запису номер та дата наказу про звільнення, запис не завірено підписом уповноваженої особи, що не відповідає вимогам пунктів 2.27 та 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року, суд до уваги не приймає з огляду на те, що така підстава не покладена в основу оскаржуваного рішення.

Підсумовуючи встановлені судом обставини справи, з огляду на наведене правове регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №78 від 10 вересня 2024 року.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати спірний стаж та повторно розглянути заяву про призначення пенсії, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, що розглядається, суд установив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Донецькій області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду такої заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Донецькій області.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23.

За таких обставин суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права буде саме зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25 липня 1994 року по 27 вересня 1995 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року та з 28 березня 2013 року по 14 лютого 2014 року, з 03 квітня 2014 року по 19 грудня 2014 року, з 01 квітня 2015 року по 11 березня 2016 року, з 28 вересня 2016 року по 24 серпня 2018 року, з 19 вересня 2018 року по 13 вересня 2019 року, з 27 грудня 2019 року по 10 грудня 2021 року, з 09 березня 2022 року по 17 березня 2022 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28 березня 2013 року, та прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вище наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містить декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає вся сума сплаченого судового збору.

Суд зауважує, що позивачем у цій справі сплачено судовий збір в загальній сумі 2422,40 грн згідно з квитанцією №6 від 23 вересня 2024 року.

Водночас за змістом частини 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Згідно усталеної судової практики судовий збір сплачується за основну позовну вимогу та похідну від неї, як за одну позовну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до приписів підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 названого Закону за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідний позов подається до суду.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року №3460-ІХ станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі 3028,00 грн.

Отже, 1211,20 грн сплачені позивачем за подання позову до суду є надмірно сплаченими і не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що надмірно сплачені суми судового збору можуть бути повернуті відповідним судом на підставі клопотання позивача в Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 з наступними змінами та доповненнями

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №78 від 10 вересня 2024 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25 липня 1994 року по 27 вересня 1995 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08 вересня 1981 року та з 28 березня 2013 року по 14 лютого 2014 року, з 03 квітня 2014 року по 19 грудня 2014 року, з 01 квітня 2015 року по 11 березня 2016 року, з 28 вересня 2016 року по 24 серпня 2018 року, з 19 вересня 2018 року по 13 вересня 2019 року, з 27 грудня 2019 року по 10 грудня 2021 року, з 09 березня 2022 року по 17 березня 2022 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28 березня 2013 року, та прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

12.02.25