Справа № 320/35002/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 29.07.2022 по 30.04.2023 у розмірі 37552,30 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість з пенсії за період з 29.07.2022 по 30.04.2023 у розмірі 37552,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення суду від 10.03.2023 у справі №580/750/23 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначило позивачу пенсію за віком з 29.07.2022 та нарахувало пенсію за період 29.07.2012 по 15.05.2023 в сумі 37552,30 грн. Нарахована пенсія виплачена не була у зв`язку з відсутністю передбачених на цю статтю видатків бюджетних призначень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у виплаті нарахованої позивачу на виконання рішення суду доплати до пенсії.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 10 жовтня 2024 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року справу на підставі ч. 2 ст. 311 КАС України призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 у справі №580/750/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №07 від 05.08.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 18.08.1993. Також, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 29.07.2022.

На виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві своїм рішенням від 24.04.2023 №07 призначило ОСОБА_1 пенсію за віком з 29.07.2022.

Розмір пенсії обраховано з урахуванням страхового стажу 27 років 2 місяці 6 днів та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.04.2002р. по 31.12.2002; з 01.09.2003 по 31.01.2004; з 01.09.2004 по 31.05.2005; з 01.09.2005 по 30.09.2014; з 01.02.2015 по 30.04.2015; з 01.06.2016 по 30.04.2020; з 01.06.2020 по 31.07.2022, що складає 4128,09 грн.

15.05.2023 ОСОБА_1 виплачено пенсію за один місяць в розмірі 4128,00 грн. Виплату пенсії з 29.07.2022 по 15.05.2023 не проведено.

18.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві з заявою про виплату боргу пенсії за період з 29.07.2022 по 15.05.2023 в найкоротший термін, оскільки таке зобов`язання виникло у Пенсійного фонду України на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та оскаржено не було.

ГУ ПФУ у м. Києві листом № 19530-18850/І-02/8-2600/23 від 08.06.2023 повідомило, що заборгованість, яка нарахована за період з 29.07.2022 по 30.04.2023 у розмірі 37552,30 грн. буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

14.06.2023 позивачу було здійснено виплату пенсії також лише за один місяць в розмірі 4128,00 грн.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії за період з 29.07.2022 по 15.05.2023 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки діючим законодавством не передбачено зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконати рішення суду шляхом звернення з новим позовом, а судовий контроль за виконанням рішень судів, що набрали законної сили здійснюється в порядку ,визначеному ст. 382, 383 КАС України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів не може погодитися з висновком суду в повній мірі , враховуючи наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) .

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.

За приписами статті 47 Закону №1058-VI, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15, від 21.12.2020 року у справі №440/1810/19, від 03 квітня 2019 року по справі № 820/4261/18.

Так, колегією суддів встановлено, що предметом позову у справі № 580/750/23 була правомірність відмови управління у призначенні пенсії позивачу. Цим рішенням відповідача було зобов`язано призначити пенсію ОСОБА_1 за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 29.07.2022 року. Питання нарахування пенсії та виплату її заборгованості під час розгляду вказаної справи не вирішувалося. Тобто, у межах справи №580/750/23 не розглядалось питання нарахування та виплати заборгованості з пенсії, яка виникла після її призначення, не надавалась оцінка розміру такої заборгованості та порядку її виплати.

У справі, що розглядається, не йде мова про виконання рішення суду, ухваленого в іншій справі. Позивач порушує питання щодо неправомірності бездіяльності відповідача по невиплаті йому розміру пенсії за попередній період і заявляє вимогу про стягнення цієї заборгованості.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що заявлені позовні вимоги не стосуються порядку виконання судового рішення (по справі № 580/750/23), не є аналогічними, отже, в даному випадку наявні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

Щодо стверджуваної позивачем протиправної бездіяльності з боку відповідача по невиплаті заборгованості з пенсії, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві рішенням від 24.04.2023 №07 призначило ОСОБА_1 пенсію за віком з 29.07.2022. Розмір пенсії складає 4128,09 грн. Починаючи з 15.05.2023 року відповідач здійснює щомісячні ( за травень, червень тощо) виплати пенсії позивачу у розмірі 4128,09 грн.

Разом з тим, заборгованість пенсії з 29.07.22р. по 30.04.23р. у сумі 37552,30 грн. не виплачена через відсутність бюджетного фінансування. Заборгованість віднесена до відповідної черги виплат за бюджетною програмою «Погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів країни від 23.01.2014 №280 (далі - Положення 280) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство соціальної політики, що реалізує політику з питань пенсійного забезпечення та введення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини першої статті З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої клади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень для списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку розроблення , затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.20209 № 21-2 ( зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за №897/16913 (далі- Порядок №21-2), бюджетна система Пенсійного фонду складається з бюджетів головних управлінь, включаючи плани доходів і видатків районних управлінь, що є учасниками бюджетного процесу Пенсійного фонду.

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №21-2 визначено, що головні управління та районні управління забезпечують виконання бюджетів, планів доходів і видатків, цільове та фактичне витрачання коштів.

Згідно з підпунктом І пункту І Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі від 22.12.2014 №28-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486) головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України . Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управління утворюють систему територіальних органів Фонду.

Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Витрати Пенсійного фонду України на виплати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України затверджуються Бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік. Тому, погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду здійснюється органами Пенсійного фонду України в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

При цьому, кошти на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачаються у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій , надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду».

Фінансування даних виплат здійснюється за кодом КЕКВ 2710 «Виплата пенсій і допомог».

З 01квітня 2021 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України № 1279 від 16 грудня 2020 року, якою визначено, що фінансування виплати пенсій буде здійснювати

Пенсійний фонд України, а отже, з 1 квітня 2021 року Головні управління не отримують коштів за бюджетною програмою КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду».

Бюджет Пенсійного фонду України (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 № 1167 «Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2022 рік») окремою бюджетною програмою на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду передбачено 44 473,3 тис. грн., які відповідно до Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 вересня 2009 року за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09 грудня 2021 року №35-1), доведені Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві та зазначені в Плані доходів та видатків і Помісячному розпису доходів та видатків на 2022 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 631 затверджено бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік.

Відповідно до Плану доходів та видатків Головного управління на 2023 рік, кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду на 2023 рік передбачені в розмірі 51627,30 тис.грн.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в межах бюджетних асигнувань, правомірно внесло заборгованість по пенсійним виплатам позивача до реєстру виплат за відповідною бюджетною програмою в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що поняття способів захисту прав, свобод та інтересів особи в адміністративному судочинстві охоплюється визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цих прав, свобод, та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 378 Кодексу адміністративного судочинства України містить не тільки механізм процесуальної процедури розгляду питань зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а й підстави для розгляду цих питань. Оскільки ці питання є матеріально-правовими, то їх слід розглядати у сукупності з положеннями статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає зміст способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві.

Частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Стаття 129-1 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Зобов`язання відповідача вчинити певні дії зі сплати заборгованості по пенсії і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 420/6671/18 з аналогічних правовідносин, зазначив, що грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу за судовим рішення, не є власністю ГУ ПФУ та не знаходяться на його рахунках. Тому виконання судового рішення у повному обсязі можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України та відповідно до визначеного порядку виплати пенсій.

Водночас, слід враховувати, що стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу Пенсійного фонду України) коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта владних повноважень, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанести шкоду необмеженій кількості осіб.

Колегія суддів враховує, що право особи на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для стягнення таких сум з суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що з боку Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не допущено бездіяльності.

Отже позовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно не підлягають і задоволенню вимоги про стягнення з відповідача конкретних сум заборгованості з пенсійних виплат.

Враховуючи, що судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення, але з інших мотивів, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення змінити в частині мотивування.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в мотивувальній частині.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 12.02.2025р.)