Справа № 520/25602/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 р. Справа № 520/25602/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.11.24 по справі № 520/25602/24

за позовом ОСОБА_1

до Начальника Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Харківській області Горбачова Олександра Васильовича , Начальника Харківського районного управління поліції №1 ГУ НП в Харківській області Плотнікова Дмитра Віталійовича , Голови Національної поліції України Вигівського Івана Михайловича

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Начальника Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Харківській області Горбачова Олександра Васильовича, Начальника Харківського районного управління поліції №1 ГУ НП в Харківській області Плотнікова Дмитра Віталійовича, Голови Національної поліції України Вигівського Івана Михайловича, в якому просив суд:

- визнати дії начальника ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області О. Горбачова щодо розгляду скарг ОСОБА_1 на його бездіяльність, які подано за телефонами «102» та від 02.07.2024 і зареєстровано в ВП № 3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області як ЖЄО № 3838, № 3845 02.07.2024 року та № 6092 від 09.07.2024 року самим ОСОБА_2 , таким що порушили права позивача гарантовані ст. 40 Конституції України;

- визнати дії начальника ХРУП№1 ГУНП в Харківській області Д. Плотнікова щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.07.2024 року, за якою зроблено ОСОБА_3 висновок, що в будівлі ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області стосовно події не прийняття Повідомлення про корупційне правопорушення від 02.07.2024 року, ОСОБА_1 надано недостовірну інформацію, таким що порушило право позивача гарантоване ст. 40 Конституції України;

- визнати бездіяльність голови Національної поліції України І. Виговського, стосовно не організації роботи підконтрольна йому підрозділів відповідно положень Конституції та законів України, які стали причиною не прийняття 02.07.2024 року, у будівлі ВП №3 ХРУП№1 ГУНП в Харківській області його Повідомлення про корупційне правопорушення та стосовно розгляду скарг ОСОБА_1 на означену дію ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з порушенням вимог ст. 40 Конституції України неправомірною;

- зобов`язати голову Національної поліції України І. Виговського розглянути питання щодо відповідності займаним посадам начальника ВП№3 ХРУП№1 ГУНП в Харківській області О. Горбачова та начальника ХРУП№1 ГУНП в Харківській області Д. Плотнікова;

- зобов`язати голову Національної поліції України І. Виговського забезпечити виконання вимог ЗУ «Про запобігання корупції» в підрозділах поліції, яке стосується прийому звернень громадян, що повідомляють цю установу поліції, про корупційні дії, з суворим дотриманням прав викривачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою подання повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення він прибув до ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області. На посту № 1 повідомив про мету приходу поліцейських і просив організувати прийом повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення, відповідною особою (слідчим) по формі передбаченій Законом України "Про запобігання корупції". Поліцейські повідомили з цього приводу керівництво, проте як зазначає позивач, до нього не вийшла особа, яка повинна прийняте вказане повідомлення. Для вирішення питання про прийняття повідомлення він два рази телефонував на номер "102", де його звернення зареєстровано за № 145445337, № 14542939 і передано на реагування черговому ВП № 3 ОСОБА_4 , який зареєстрував повідомлення в ЖЄО № 5838 та № 5845, проте позивач зазначає, що ОСОБА_5 ніяк не відреагував на ці повідомлення. Позивач зателефонував на гарячу лінію НП України за телефоном НОМЕР_1 , де його звернення зареєстровано за № 994552, позивач записав в книгу скарг та пропозицій ВП № 3 дві скарги стовно відмови у прийнятті повідомлення про корупційне правопорушення.

ОСОБА_1 також зазначив, що наступного дня вищезазначене повідомлення подав до прокуратури Харківської окружної прокуратури Харківської області, за яким в подальшому на підставі судового рішення, зареєстровано кримінальне провадження № 000126 від 17.07.2024. Зауважив, що він подав заяву до ВВБ ДВБ НП України в Харківській області з приводу протиправної діяльності керівництва ВП № 3 стосовно приховування корупції, шляхом ігнорування прийняття повідомлень про корупцію. Вищезазначену заяву розглянув ОСОБА_6 та надав відповідь, що викладена інформація позивача не знайшла свого підтвердження. Також позивач отримав відповідь ОСОБА_7 , відповідно до якої останній повідомив про те, що проводилась перевірка за скаргою позивача, яка надійшла до ВП № 3 від 09.07.2024, що викладені факти в скарзі позивача не знайшли свого підтвердження.

Позивач зазначив, що відповіді, які надано йому ОСОБА_2 : 15.07.2024 № 9206/119-90/01/12-2024 по розгляду ЖЄО № 6092 від 09.07.2024 року, 19.07.2024 року № 9412/119-90/01/25-2024 по розгляду ЖЄО № 5838 та № 5845 від 02.07.2024 року - свідчать що ОСОБА_8 сам приймав рішення за зверненнями, в яких ОСОБА_1 оскаржував його бездіяльність; відповідь ОСОБА_3 від 02.08.2024 року №Р-1024/119/61-2024 свідчить про розгляд звернення позивача від 03.07.2024 року, яке він надав до ВВБ ДВБ НП України в Харківській області, що є порушенням норм ст. 40 Конституції України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Окрім іншого, зазначив, що його звернення було обумовлено тим, що 02.07.2024 року о 08:50 він прийшов до ВП № 3 ХРУП № 1 ГУ НП в Харківській області, з метою подати Повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення, яке протягом двох годин не мав можливості передати уповноваженій особі. При тому в цей час, щоб реалізувати своє право на подання Повідомлення, ОСОБА_1 здійснив два звернення за телефоном «102», звернення на гарячу лінію МВС, та два записи в Книгу скарг і пропозицій ВП №3 (інв. Номер 2225 заведено 01.02.2024 року). Незважаючи на такі його дії по захисту права на подання Повідомлення посадові особи поліції ігнорували права ОСОБА_1 , шляхом будь-якого спілкування із ним відповідною уповноваженою особою. Також зазначив, що по розгляду звернень, які було здійснено вже пізніше, було порушено його права посадовими особами поліції, що гарантовані ст. 40 Конституції України та ЗУ «Про звернення громадян» на об`єктивний, неупереджений розгляд звернень, а також розгляд звернень посадовими особами дії яких він оскаржував.

Апелянт зауважив, що при розгляді справи, відповідачі та їх представники маючи вищу юридичну освіту не були спроможні оформити свої відзиви на позовну заяву на вимогах ч. 2 ст. 162 КАС України, без порушення прав позивача гарантованих ч. 1 ст. 32 Конституції України. Прохання суду, не приймати відзиви до уваги при розгляді справи, суд оцінив як «надмірний формалізм», а відзиви як «відображення правової позиції відповідачів».

Також, ОСОБА_1 зазначив, що судом було встановлено, що його звернення, розглянуті самим ОСОБА_2 на його дії, які позивач оскаржував, є правомірними. Що проведено службове розслідування події і позивачу надано відповідь, що бездіяльність ОСОБА_9 яка стосувалась того, що у ВП №3 у ОСОБА_1 не прийняли Повідомлення не стосується безпосередньо ним порушення прав позивача.

Суд приймаючи рішення застосував ч. 1 ст. 77 КАС України щодо вимог доказування у судовій справі, проігнорувавши вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України, яка доказування правомірності своїх дій покладає на суб`єкт владних повноважень.

Апелянт також зазначив, що суд став не тільки захисником інтересів порушників прав ОСОБА_1 , він дав їм посил на подальше вчинення протиправних дій відносно викривачів, щоб вказані особи відчули повну свою безкарність і в подальшому чинили протиправну діяльність відносно осіб які б наважились відкрито звернутись до поліції стосовно викриття корупції.

Те що суд не захотів вирішувати питання про захист прав позивача це зрозуміло, але, як зазначає апелянт, він все ж не отримав відповідь у судовому рішення чому ж все таки не прийняли 02.07.2024 року, у будівлі ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області його Повідомлення про корупційне правопорушення.

Отже, на думку апелянта, рішення суду про відмову в задоволенні позивних вимог не відповідає вимогам КАС України, не містить мотивувальної частини щодо розгляду судом доводів і аргументів позивача, містить суперечливу за змістом інформацію та інформацію яка не відповідає обставинам справи. Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаних вимог не поновлює його права порушені відповідачами, тому є незаконним з застосуванням принципу, дискримінації, за соціальним статусом - приналежності до органу влади.

Відповідач, Голова Національної поліції України Вигівський Іван Михайлович подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зауважив, що, заявляючи позовні вимоги до Голови НПУ позивач вважає, що протиправна бездіяльність Голови НПУ полягає в тому, що він не забезпечив діяльність підконтрольних йому підрозділів поліції на суворому дотриманні в них норм Конституції та законів України. Разом з цим, позивач в своєму позові не вказує та не обґрунтовує жодної підстави позову на підтвердження законності своїх вимог щодо захисту порушених, на його думку, прав та охоронюваних законом інтересів. Окрім цього, позивач не вказує які саме його індивідуальні права та/або інтереси порушено рішеннями, діями (бездіяльністю) саме Голови НПУ та у який спосіб, де, як, коли, з урахуванням, що згідно фактичних обставин справи до Голови НПУ позивач не звертався, що свідчить про те, що жодних правовідносин між позивачем та Головою НПУ на даний час не виникло та фактично не існує. Зауважив, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Разом з тим, про допущені іншими відповідачами порушення, на думку позивача, позивач до Голови НПУ не звертався, скарги на рішення, дії (бездіяльність) начальника відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області Горбачова О.В., начальника Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області Плотнікова Д.В. не подавав.

Окремо зазначив, що за наслідками отримання позовної заяви, яка розглядається в цій справі, Головою НПУ доручено провести перевірку зазначених в ній фактів та обставин. Так, згідно інформації Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини, викладеної в листі від 02.10.2024 № 87216-2024, Департаменту внутрішньої безпеки, викладеної в листі від 04.10.2024 № 34724-2024, а також Головного слідчого управління, викладеної в листі від 02.10.2024 № 87204-2024, за результатами проведеної попередньої перевірки викладеної у позові інформації, протиправні дії поліцейських Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області не знайшли свого підтвердження, ознак дисциплінарних проступків та порушень службової дисципліни в діях поліцейських зазначеного ГУНП попередньою перевіркою не встановлено.

З огляду на викладене, відповідач вважає доведеним, що Голова НПУ не має відношення до спірних правовідносин, які виникли між позивачем стосовно неналежного, на його думку, прийняття (неприйняття) у нього іншими відповідачами повідомлення про корупційне правопорушення та неналежний розгляд його скарг, оскільки позивач до Голови НПУ такі дії (бездіяльність) не оскаржував, звернень (заяв, клопотань, скарг та пропозицій) у встановленому порядку не подавав.

Отже, відповідач вважає, що між позивачем та Головою НПУ у розумінні положень КАС України відсутній публічно-правовий спір, оскільки відсутнє порушення прав, свобод та інтересів позивача Головою НПУ, а отже як наслідок заявлені позовні вимоги до Голови НПУ є передчасними, що в сукупності та окремо є самостійними підставами для відмови у задоволенні позову.

Щодо зобов`язання Голови НПУ розглянути питання щодо відповідності займаним посадам начальника відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області Горбачова О. В. та начальника Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області Плотнікова Д. В., зауважив що питання визначення відповідності займаним посадам поліцейських, які обіймають ці посади, врегульовано положеннями статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», та вирішується процедурою атестування. Посади начальника ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області та начальника ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області відносяться до номенклатури посад начальника ГУНП в Харківській області, відповідно і прийняття рішення про проведення атестування зазначених поліцейських перебуває у площині компетенції керівника відповідного територіального органу поліції - начальника ГУНП в Харківській області.

Щодо суті позову в цілому зазначив, що відділом поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області 19.07.2024 за № 9412/119-90/01/25-2024 (за результатами розгляду матеріалів ЄО від 02.07.2024 № 5838, 5845) позивачу надано письмову відповідь про результати розгляду його звернень від 02.07.2024, згідно якої фактів та ознак порушення поліцейськими відділу поліції № З Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області чинного законодавства не встановлено.

Крім цього, позивач 02.07.2024 звернувся на «гарячу лінію» Національної поліції України про те, що 02.07.2024 не приймають звернення заявника про корупційне кримінальне правопорушення та кримінальне правопорушення.

Про результати розгляду вказаного звернення відділом поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області поінформовано позивача листом від 15.07.2024 № 9206/119-90/01/12-2024, відповідно до якого факти, що викладені у скарзі заявника не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Також, 03.07.2024 до Харківського управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки НПУ надійшло звернення позивача від 03.07.2024 щодо можливих протиправних дій працівників відділу поліції № З Харківського РУП № І ГУНП в Харківській області, а також з інших питань.

За фактами вказаними у даному зверненні було призначено службове розслідування, за результатами проведення якого, інформація, викладена у зверненні позивача щодо можливих неправомірних дій поліцейських свого об`єктивного підтвердження не знайшла. Ознак дисциплінарних проступків та порушень службової дисципліни в діях поліцейських не встановлено.

Про результати службового розслідування заявника поінформовано листом від 02.08.2024 № Р-1024/119/61-2024.

Також, відповідач повідомив, що Харківською окружною прокуратурою Харківської області 17.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.07.2024 у справі № 639/3997/24 до ЄРДР внесені відомості за повідомленням позивача від 03.07.2024 та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 за фактом розтрати коштів посадовими особами Височанської селищної ради Харківського району Харківської області при реалізації програми «Шкільний автобус».

17.07.2024 подальше досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні доручено ВП № З ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області.

На цей час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

Крім того, Харківською окружною прокуратурою Харківської області, після внесення відомостей до ЄРДР не направлялось повідомлення до НАЗК про визнання ОСОБА_1 викривачем по кримінальному провадженню, в матеріалах кримінального провадження таке повідомлення відсутнє.

19.07.2024 слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області винесена постанова про відмову у визнанні викривачем ОСОБА_1

ОСОБА_1 оскаржив постанову слідчого про відмову у визнанні його викривачем до слідчого судді Харківського районного суду в Харківській області (справа № 635/7422/24).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалами слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 13.08.2024 у справі № 635/7422/24 відмовлено у задоволенні скарги позивача на бездіяльність слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області щодо неповідомлення НАЗК про початок проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000126 від 17.07.2024 а також у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 в Харківській області, що полягала в не наданні відповіді на його заяву від 26.07.2024 щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 17.07.2024.

Також, 29.08.2024 слідчим суддею Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/7422/24, відмовлено позивачу у відкритті провадження в частині скасування постанови слідчого про відмову у визнанні його викривачем.

Водночас, ухвалою 17.09.2024 у справі № 635/7422/24 слідчий суддя Харківського районного суду Харківської області відмовив у задоволенні скарги позивача щодо зобов`язання слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області В. Приходька повідомити письмово НАЗК про початок проведення досудового розслідування за участі викривача Рибалко Є. О. по кримінальному провадженню № 0000126 від 17.07.2024.

Згідно інформації з ІКС ІПНП у 2024 році ОСОБА_1 за телефонним номером екстреної служби «102» подав 7 звернень (скарг), які було зареєстровано до ЄО відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області.

Упродовж 2024 року в службі діловодства відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області зареєстровано 33 звернення (скарги) позивача.

За результатами перевірок, інформація, зазначена у вказаних звернення ОСОБА_1 жодного разу не знаходила свого підтвердження.

Вищевказані фактичні обставини, на думку відповідача, додатково підтверджують відсутність підстав стверджувати про порушення будь-яких прав та інтересів позивача саме Головою НПУ та відсутність публічно-правового спору між позивачем та Головою НПУ, а також жодних спірних правовідносин щодо заявлених позивачем предмету та підстав позову.

Відтак, відповідач вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підлягає залишенню судом апеляційної інстанції без змін.

Відзив на апеляційну скаргу від Начальника Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції №1 ГУ НП в Харківській області Горбачова Олександра Васильовича було отримано судом - 31.12.2024 поза межами встановленого судом процесуального строку. Оскільки суб`єктом владних повноважень не було подано клопотання про продовження установленого судом процесуального строку відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України, а суд згідно із чинним процесуальним законом не наділений повноваженнями на прийняття рішення про продовження процесуального строку за власною ініціативою, то даний процесуальний документ слід кваліфікувати у якості неподаного. Разом із тим, з огляду на приписи ч. 2 ст. 19 Конституції України та норми КАС України означений процесуальний документ не підлягає виключенню із матеріалів справи та поверненню відповідачеві у зв`язку із відсутністю такого порядку вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень судом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що учасниками справи не заперечувалося та зазначено у заявах по суті справи, що 02.07.2024 о 08.50 ОСОБА_1 , прибув до відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області з метою подати слідчому повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення. На першому посту ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області він пояснив причину відвідування поліції і попросив викликати слідчого, для передачі йому свого повідомлення і оформлення відповідних документів про його прийняття. ОСОБА_1 для вирішення питання про прийняття в нього повідомлення про кримінальне правопорушення двічі зателефонував на номер 102 і повідомив про подію та просив допомогти розв`язати питання щодо прийняття повідомлення відповідно норм КПК України, повідомлення зареєстровані за № 145445337 о 09.19 та за № 145452939 віл 09.59 та зареєстровані в ЖЄО №5838 та №5845. Позивач звертався на гарячу лінію Національної поліції України з телефоном , де його звернення зареєстровано за № 994552.

Судом встановлено, що 03 липня 2024 року позивачем подано заяву до Харківського управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки НПУ щодо можливих протиправних дій працівників відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, а також з інших питань.

Листом від 15.07.2024 № 9206/119-90/01/12-2024 відділом поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області поінформовано позивача про результати розгляду вказаного звернення, відповідно до якого факти, що викладені у скарзі заявника, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Листом від 19.07.2024 за № 9412/119-90/01/25-2024 відділом поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області за результатами розгляду матеріалів ЖЄО від 02.07.2024 № 5838,5845 позивачу надано письмову відповідь про результати розгляду його звернень від 02.07.2024, згідно якої фактів та ознак порушення поліцейськими відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області чинного законодавства не встановлено.

Листом від 02.08.2024 № Р-1024/119/61-2024 відділ поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області повідомили позивача про результати службового розслідування, за результатами проведення якого, інформація, викладена у зверненні позивача щодо можливих неправомірних дій поліцейських свого об`єктивного підтвердження не знайшла. Ознак дисциплінарних проступків та порушень службової дисципліни в діях поліцейських не встановлено.

Не погоджуючись із зазначеним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з їх необґрунтованості, оскільки відповідачем розглянуто скарги позивача, надано відповідь та проведено службове розслідування. Позивачем в цій справі не зазначено, які саме його права та охоронювані законом інтереси порушено Головою Національної поліції України. Водночас, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року від № 1700-VII (далі по тексту - Закон № 1700), викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання;

Відповідно до ч. 1 ст. 53-1 Закону № 1700 державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, юридичні особи публічного права та юридичні особи, зазначені в частині другій статті 62 цього Закону, зобов`язані забезпечити функціонування внутрішніх каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 53-1 Закону № 1700 при використанні особами будь-яких інших способів здійснення повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону (направлення повідомлення, у тому числі анонімного, у паперовій або електронній формі чи здійснення повідомлення на особистому прийомі, через спеціальну телефонну лінію тощо) їм гарантуються дотримання умов конфіденційності та анонімності, а також внесення цієї інформації до Єдиного порталу повідомлень викривачів уповноваженими на це особами відповідних суб`єктів не пізніше наступного робочого дня з моменту її отримання.

Згідно приписів ч. 3 ст. 53-2 Закону № 1700 у разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не відповідає вимогам цього Закону, його подальший розгляд здійснюється у порядку, визначеному для розгляду звернень громадян, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

Розділом VIII Закону № 1700-VII визначено вимоги щодо віднесення особи до викривача корупції, гарантії захисту викривачів, забезпечення умов для здійснення повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень чи інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому законодавство України розрізняє заявників та викривачів.

Різниця між ними полягає в тому, що будь-яка людина може повідомити про корупцію, якщо переконана, що її інформація є достовірною, але не завжди той, хто повідомив про корупцію, є викривачем.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону № 1700, до повноважень Національного агентства належать, зокрема, надання рекомендаційних роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів, захисту викривачів.

Відповідні роз`яснення НАЗК розміщені за адресою в мережі Інтернет (https://wiki.nazk.gov.ua/category/vykryvachi-koruptsiyi/) наступного змісту.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1700-VII викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень у порядку визначеному Законом № 1700-VІІ.

Отже, цією статтею чітко встановлено відмінності між викривачем і заявником та визначено вимоги та порядок надання інформації пов`язаної з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, які розділяються на такі ознаки:

1. Закон № 1700-VII встановлює вимоги до джерела, з якого викривачу стала відома інформація про корупцію.

Джерелом інформації може бути: трудова і професійна діяльність - тобто, коли про корупційні правопорушення дізнаються під час роботи, господарська діяльність, громадська діяльність, наукова діяльність, проходженням служби чи навчання, участь у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

2. Викривач володіє фактичними даними про обставини правопорушення: місце вчинення правопорушення, час його вчинення, особу, яка вчинила корупцію. Ця інформація може бути перевірена і підтверджує можливе вчинення корупції. Також можна надавати документи, які підтверджують вчинення злочину.

3. Викривач повідомляє про корупцію, використовуючи передбачені Законом № 1700-VII способи, а саме: внутрішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону - способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем керівнику або уповноваженому підрозділу (особі) органу, юридичної особи, у яких викривач працює, проходить службу чи навчання або на замовлення яких виконує роботу, а так само до органу вищого рівня, уповноважена особа якого здійснює контроль за дотриманням антикорупційного законодавства на підвідомчих підприємствах, в установах та організаціях; зовнішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону - шляхи повідомлення інформації викривачем через фізичних чи юридичних осіб, у тому числі через засоби масової інформації, журналістів, громадські об`єднання, професійні спілки тощо; регулярні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень - способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем органам прокуратури. Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань. Національному агентству з питань запобігання корупції.

Таким чином, якщо особа, що повідомила про корупційне порушення, дотрималася трьох умов, вона вважається викривачем. Якщо ж хоча б один з пунктів не врахований під час повідомлення про корупцію - особа є заявником.

При цьому, повинно бути повідомлено про порушення саме Закону України «Про запобігання корупції», а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження.

Також в роз`ясненнях НАЗК зазначається, що наявність статусу викривача може підтверджуватись документами про здійснення ним повідомлення.

Такими документами можуть бути копія:

1) відповіді органу, юридичної особи публічного права, юридичної особи, зазначеної в ч. 2 ст. 62 Закону на повідомлення (заяву, скаргу тощо) викривача;

2) листа органу, юридичної особи публічного права, (юридичної особи, зазначеної в ч. 2 ст. 62 Закону) про результати попередньої перевірки повідомлення;

3) повідомлення Національному агентству про початок досудового розслідування за участю викривача (відповідно до вимог ч. 9 ст. 214 КПК України);

4) повідомлення Національному агентству про участь викривача у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією (відповідно до вимог ч. 5 ст. 257 КУпАП).

Наведений перелік не є вичерпним, наявність статусу викривача в особи у зв`язку із здійсненим нею повідомленням можуть підтверджуватися й іншими документами, виданими уповноваженими органами.

Так, згідно з п. 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1502-IX до початку роботи Порталу підтвердження або не підтвердження статусу викривача здійснюється суб`єктом розгляду повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону протягом не більше десяти робочих днів з дня надходження обґрунтованої письмової вимоги особи, яка подала таке повідомлення.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині визнання дій начальника ВП №3 ХРУП№ 1 ГУНП в Харківській області О. Горбачова щодо розгляду скарг ОСОБА_1 на його бездіяльність, які подано за телефонами «102» та від 02.07.2024 і зареєстровано в ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області як ЄО № 3838, № 3845 02.07.2024 року та № 6092 від 09.07.2024 року самим ОСОБА_2 , таким що порушили права позивача гарантовані ст. 40 Конституції України, колегія суддів зазначає, наступне.

Судовим розглядом встановлено, що учасниками справи не заперечувалося та зазначено у заявах по суті справі, що 02.07.2024 о 08.50 ОСОБА_1 , прибув до відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області з метою подати слідчому повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення. На першому посту ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області він пояснив причину відвідування поліції і попросив викликати слідчого, для передачі йому свого повідомлення і оформлення відповідних документів про його прийняття. ОСОБА_1 для вирішення питання про прийняття в нього повідомлення про кримінальне правопорушення двічі зателефонував на номер "102" і повідомив про подію та просив допомогти розв`язати питання щодо прийняття повідомлення відповідно норм КПК України, повідомлення зареєстровані за № 145445337 о 09.19 та за № 145452939 від 09.59 та зареєстровані в ЖЄО № 5838 та № 5845. Позивач звертався на гарячу лінію Національної поліції України з телефоном , де його звернення зареєстровано за № 994552.

Судом з матеріалів справи встановлено, що за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 , зареєстрованих в ІКС ІПНП «Єдиний облік» відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області за № 5838 та 5845 від 02.07.2024, Начальником відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області О. Горбачовим було надано відповідь вих. № 9412/119-90/01/25-2024, в якій повідомлено: "Повідомляємо, що Ваші скарги на дії поліцейських відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, у встановленому законом порядку були зареєстровані в ІКС ІПНП «Єдиний облік» відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області за № 5838 та 5845 від 02.07.2024 та розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

В ході розгляду матеріалу встановлено що, поліцейські відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області діяли згідно Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 27.04.2020 № 357 та Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, у ході розгляду звернення за матеріалами ЄО відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 № 5838 та 5845 будь-яких фактів та ознак порушення чинного законодавства не встановлено.

В разі вчиненні у відношенні Вас протиправних дій, Вам необхідно звертатися до найближчого територіального відділу поліції. З нашого боку будуть вжиті всі передбачені чинним законодавством заходи для вашого захисту та встановлення порушених прав і свобод...".

Також, Начальником відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області О. Горбачовим було надано відповідь і на скаргу зареєстровану в ІКС ІПНП «Єдиний облік» відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області за № 6092 від 09.07.2024, в якій повідомлено: "Повідомляю на Вашу адресу, що Ваша скарга щодо поліцейських відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, які, нібито, відмовились приймати у Вас заяву, була зареєстрована в ІП «ЄО» ІКС ІПНП відділу поліції Xарківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області за № 6092 від 09.07.2024 року - розглянута.

В ході проведеної перевірки та бесіди з працівниками поліції, які несли службу у складі добового наряду у період з 02.07.2024 по 03.07.2024, було встановлено, факти, викладені у Вашій скарзі не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Зважаючи на вищевикладене та за відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, мною було прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення та списати матеріал ІП «ЄО» ІКС ІПНП № 6092 09.07.2024 до справи згідно Закону України «Про звернення громадян».

В разі вчиненні у відношенні Вас протиправних дій, Вам необхідно звертатися до найближчого територіального відділу поліції. З нашого боку будуть вжиті всі передбачені чинним законодавством заходи для вашого захисту та встановлення порушених прав і свобод...".

Отже, скарги ОСОБА_1 , зареєстровані в ІКС ІПНП «Єдиний облік» відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області за № 5838, № 5845 від 02.07.2024, № 6092 від 09.07.2024 були розглянуті, про результати розгляду вказаних звернень Начальником відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області О. Горбачовим поінформовано позивача.

Щодо доводів позивача про протиправність дій ОСОБА_7 , яка полягає в тому, що він сам розглядав скарги ОСОБА_1 на вчинення його бездіяльності відносно не прийняття повідомлення про корупційне правопорушення, яка відбулась 02.07.2024 у приміщенні ВП № 3 ХРУП № 1 в Харківській області, а отже такими діями ОСОБА_8 порушив права позивача гарантовані ст. 40 Конституції України та Закону України "Про звернення громадян", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

На працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до п. 5 розділу I Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2017 № 930 (далі - Порядок № 930) громадяни України мають право звернутися до органів (підрозділів) поліції, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями з питань, пов`язаних з діяльністю Національної поліції України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління, із заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.

Згідно із п. 14 розділу I Порядку № 930 звернення може бути усним (викладеним громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записаним (зареєстрованим) посадовою особою) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до законодавства України (у тому числі під час особистого прийому).

Відповідно до п. 1 розділу II Порядку № 930 звернення громадян, що надійшли до органів (підрозділів) поліції з використанням засобів поштового зв`язку, мережі Інтернет, електронного зв`язку (електронні звернення), через контактні центри державної установи «Урядовий контактний центр» та телефонну «гарячу лінію» Національної поліції України, приймаються, попередньо розглядаються та централізовано реєструються службою діловодства органу (підрозділу) поліції в день їх надходження, а ті, що надійшли в неробочий день і час, - наступного після нього робочого дня в журналі реєстрації звернень громадян (додаток 1) або на реєстраційно-контрольних картках (далі - РКК) (додаток 2), придатних для обробки персональними комп`ютерами.

Згідно п. 6 розділу II Порядку № 930 попередній розгляд звернень громадян: 1) метою попереднього розгляду звернень громадян є їх розподіл для доповіді керівникам органів та підрозділів поліції відповідно до їх функціональних обов`язків та надсилання їх за належністю до іншого органу державної влади у разі, якщо питання, порушені в зверненні, не входять до повноважень органів та підрозділів поліції; 2) попередній розгляд звернень громадян здійснюється керівництвом служби діловодства, його заступниками або відповідальною особою в день надходження або в перший наступний робочий день у разі надходження їх після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові та неробочі дні; 3) попередній розгляд звернень громадян здійснюється з урахуванням Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, та положень про структурні підрозділи апарату Національної поліції України, міжрегіональні територіальні органи поліції, територіальні органи поліції, а також організаційно-розпорядчих актів Національної поліції України, які визначають розподіл обов`язків керівництва органів (підрозділів) поліції; 4) працівники служби діловодства доповідають керівництву органів (підрозділів) поліції про всі звернення громадян, які адресовані органу (підрозділу) поліції або його керівництву. Інші звернення громадян після розгляду керівництвом служби діловодства або відповідальними особами передаються до відповідних структурних підрозділів органу (підрозділу) поліції; 5) попередній розгляд звернень громадян, що надходять до структурних підрозділів центрального органу управління поліції, здійснюється керівниками служби діловодства або уповноваженими особами цих підрозділів.

Відповідно до п. 12 розділу II Порядку № 930 після розгляду звернень громадян керівництвом органу (підрозділу) поліції працівники служби діловодства: вносять до журналу реєстрації звернень громадян, які надійшли з використанням засобів поштового зв`язку, мережі Інтернет, електронного зв`язку (електронні звернення), через контактні центри державної установи «Урядовий контактний центр» та телефонну «гарячу лінію» Національної поліції України, до РКК резолюцію керівництва та встановлені терміни виконання доручень за зверненнями громадян; здійснюють відправлення звернень за належністю відповідному державному органу чи посадовій особі з питань, що не належать до повноважень поліції, про що інформують їх авторів; забезпечують доведення звернень громадян до зазначених у резолюції виконавців; беруть на контроль звернення громадян у разі визначення такого контролю керівництвом органу (підрозділу) поліції.

Згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Керівникам (посадовим особам) органів та підрозділів поліції забороняється призначати стосовне себе, близьких або членів сім`ї проведення перевірок за скаргами громадян, дії чи рішення яких оскаржуються, оскільки вказані керівники (посадові особи) діятимуть в умовах реального конфлікту інтересів у разі вчинення ними дій у ході проведення перевірок та прийняття рішень за їх результатом.

Судом встановлено, що за фактами звернення на лінію "102", які мали місце 02.07.2024, ОСОБА_1 скаржився на факт неприйняття його заяви працівниками поліції відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, не конкретизуючи конкретних осіб.

Доказів того, що у вказаних повідомленнях, ОСОБА_1 вказував на протиправність дій саме Начальника відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області О. Горбачова матеріали справи не містять.

В позовній заяві, позивач також зазначає, що його звернення за телефоном "102", де його звернення було зареєстровано о 09:19 за № 145445337 (зареєстроване в ВП № 3 як ЖЄО № 5838), о 09:59 за № 145452939 (зареєстроване в ВП № 3 як ЖЄО № 5845) свідчать, що він намагався вирішити питання про прийняття його Повідомлення про корупційне правопорушення 02.07.2024 у будівлі ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, так як у цьому відділі це повідомлення не приймали. При цьому, позивач не посилається на те, що його звернення стосувалося дій або бездіяльності Начальника відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області О. Горбачова.

З урахуванням викладеного, доводи ОСОБА_1 про порушення ОСОБА_2 його прав гарантованих ст. 40 Конституції України та Закону України "Про звернення громадян", є такими, що не знайшли свого підтвердження.

Щодо позовних вимог про визнання дій начальника ХРУП№1 ГУНП в Харківській області Д. Плотнікова щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.07.2024 року, за якою зроблено ОСОБА_3 висновок, що в будівлі ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області стосовно події не прийняття Повідомлення про корупційне правопорушення від 02.07.2024 року, ОСОБА_1 надано недостовірну інформацію, таким що порушило право позивача гарантоване ст. 40 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що 22.07.2024 до Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області з ГУНП в Харківській області надійшла резолюція генерала поліції третього рангу ОСОБА_10 , від 11.07.2024 № Р-873, зареєстрована в СДЗ Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області від 22.07.2024 № 7095 щодо призначення службового розслідування за зверненням ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій з боку окремих поліцейських відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області.

29.07.2024 наказом Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області № 473 призначено службове розслідування та визначено склад дисциплінарної комісії.

За результатами проведення службового розслідування інформація, викладена у зверненні ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій з боку начальника відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області полковника поліції Горбачова О.В., заступника начальника - начальника СВ відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області полковника поліції Харіної О.В., а також інших поліцейських ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області свого об`єктивного підтвердження не знайшла, ознак дисциплінарних проступків та порушень службової дисципліни в діях поліцейських не встановлено.

Листом від 02.08.2024 № Р-1024/119/61-2024 начальником Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області Д. Плотніковим було повідомлено позивачу про результати службового розслідування, за результатами проведення якого, інформація, викладена у зверненні позивача щодо можливих неправомірних дій поліцейських свого об`єктивного підтвердження не знайшла. Ознак дисциплінарних проступків та порушень службової дисципліни в діях поліцейських не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що за фактами вказаними у зверненні ОСОБА_1 від 03.07.2024 було призначено службове розслідування, за результатами проведення якого, інформація, викладена у зверненні позивача щодо можливих неправомірних дій поліцейських свого об`єктивного підтвердження не знайшла. Ознак дисциплінарних проступків та порушень службової дисципліни в діях поліцейських не встановлено. Про результати службового розслідування заявника поінформовано листом.

Крім того, як зазначає відповідач, Голова Національної поліції України І. Виговський, Харківською окружною прокуратурою Харківської області 17.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.07.2024 у справі № 639/3997/24 до ЄРДР внесені відомості за повідомленням позивача від 03.07.2024 та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 за фактом розтрати коштів посадовими особами Височанської селищної ради Харківського району Харківської області при реалізації програми «Шкільний автобус».

17.07.2024 подальше досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні доручено ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області.

На цей час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

Крім того, Харківською окружною прокуратурою Харківської області, після внесення відомостей до ЄРДР не направлялось повідомлення до НАЗК про визнання ОСОБА_1 викривачем по кримінальному провадженню, в матеріалах кримінального провадження таке повідомлення відсутнє.

19.07.2024 слідчим СВ ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області винесена постанова про відмову у визнанні викривачем ОСОБА_1

ОСОБА_1 оскаржив постанову слідчого про відмову у визнанні його викривачем до слідчого судді Харківського районного суду в Харківській області (справа № 635/7422/24).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалами слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 13.08.2024 у справі № 635/7422/24 відмовлено у задоволенні скарги позивача на бездіяльність слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області щодо неповідомлення НАЗК про початок проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000126 від 17.07.2024 а також у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 в Харківській області, що полягала в не наданні відповіді на його заяву від 26.07.2024 щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 17.07.2024.

Також, 29.08.2024 слідчим суддею Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/7422/24, відмовлено позивачу у відкритті провадження в частині скасування постанови слідчого про відмову у визнанні його викривачем.

Водночас, ухвалою 17.09.2024 у справі № 635/7422/24 слідчий суддя Харківського районного суду Харківської області відмовив у задоволенні скарги позивача щодо зобов`язання слідчого СВ Відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області В. Приходька повідомити письмово НАЗК про початок проведення досудового розслідування за участі викривача Рибалко Є. О. по кримінальному провадженню № 0000126 від 17.07.2024.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання дій начальника ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області О. Горбачова щодо розгляду скарг ОСОБА_1 на його бездіяльність, які подано за телефонами « 102» та від 02.07.2024 і зареєстровано в ВП № 3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області як ЖЄО № 3838, № 3845 02.07.2024 року та № 6092 від 09.07.2024 року самим ОСОБА_2 , таким що порушили права позивача гарантовані ст. 40 Конституції України; визнання дії начальника ХРУП№1 ГУНП в Харківській області Д. Плотнікова щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.07.2024 року, за якою зроблено ОСОБА_3 висновок, що в будівлі ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області стосовно події не прийняття Повідомлення про корупційне правопорушення від 02.07.2024 року, ОСОБА_1 надано недостовірну інформацію, таким що порушило право позивача гарантоване ст. 40 Конституції України, є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання бездіяльності голови Національної поліції України І. Виговського, стосовно не організації роботи підконтрольна йому підрозділів відповідно положень Конституції та законів України, які стали причиною не прийняття 02.07.2024 року, у будівлі ВП №3 ХРУП№1 ГУНП в Харківській області його Повідомлення про корупційне правопорушення та стосовно розгляду скарг ОСОБА_1 на означену дію ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з порушенням вимог ст. 40 Конституції України неправомірною; зобов`язання голову Національної поліції України І. Виговського забезпечити виконання вимог ЗУ «Про запобігання корупції» в підрозділах поліції, яке стосується прийому звернень громадян, що повідомляють цю установу поліції, про корупційні дії, з суворим дотриманням прав викривачів, колегія суддів зазначає наступне.

Заявляючи наведені вище позовні вимоги до Голови НПУ позивач вважає, що протиправна бездіяльність Голови НПУ полягає в тому, що він не забезпечив діяльність підконтрольних йому підрозділів поліції на суворому дотриманні в них норм Конституції та законів України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: серед іншого, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю 4 суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас саме суд під час розгляду кожної справи повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього неможливо виконати завдання судочинства.

У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (пункт 57 рішення Європейського суду з прав людини від 28.05.85 у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес".

Конституційний Суд України у пункті 3.6 мотивувальної частини Рішення від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначив про те, що інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в межах закону, а до якого має законний інтерес без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

Отже, законний (охоронюваний законом) інтерес виражається у можливостях суб`єкта права користуватися певним соціальним благом, не вимагаючи певних дій від інших осіб і лише за певних умов маючи можливість звертатися за захистом цього інтересу до суду з метою задоволення своїх потреб, які не суперечать суспільним.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16 та від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18, від 27.03.2023 у справі № 990/171/22.

Для звернення до суду за захистом охоронюваного законом інтересу особа повинна мати легітимні очікування вчинення стосовно неї певних дій з боку іншого суб`єкта відповідно до заснованого на законі дозволу.

Аналогічна правова позиція у подібній: правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 9901/645/18.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2023 у справі № 990/171/22.

Колегія суддів зазначає, що позивачем в цій справі не зазначено, які саме його права та охоронювані законом інтереси порушено Головою НПУ, також не доведено належними та допустимими доказами таке порушення, що фактично надає можливість стверджувати про відсутність порушеного права позивача, що у свою чергу є обов`язковою передумовою для звернення до адміністративного суду.

З аналізу змісту спірних правовідносин, обґрунтування позову та доданих матеріалів вбачається, що Головою НПУ по відношенню до позивача у сфері публічно-правових відносин жодного рішення не приймалося, протиправних дій чи бездіяльності не здійснювалося, що виключає факт порушення останнім прав та інтересів позивача.

Суд також зазначає, що повноваження Голови Національної поліції України визначені статтею 22 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ), відповідно до якої, керівник поліції: 1) очолює поліцію та здійснює керівництво її діяльністю, забезпечує виконання покладених на неї завдань; 2) у межах компетенції організовує та контролює виконання поліцією Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів міністерств, а також наказів і доручень Міністра внутрішніх справ України з питань, що належать до сфери діяльності поліції; 3) вносить на розгляд Міністра внутрішніх справ України пропозиції щодо забезпечення формування державної політики у сфері забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони та захисту прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, надання поліцейських послуг; 4) представляє у визначеному порядку поліцію у відносинах з іншими органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, іншими організаціями в Україні та за кордоном; 5) звітує перед Міністром внутрішніх справ України про виконання покладених на поліцію завдань і повноважень; 6) розподіляє обов`язки між своїми заступниками; 7) підписує накази поліції; 8) скасовує повністю чи в окремій частині акти територіальних органів поліції; 9) у межах повноважень надає доручення, обов`язкові для виконання поліцейськими, державними службовцями і працівниками поліції; 10) затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату поліції; 11) приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону; 12) призначає на посади та звільняє з посад у порядку, визначеному законом та іншими нормативно-правовими актами про державну службу, державних службовців апарату центрального органу управління поліції; 13) приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, визначеному законодавством про працю, працівників центрального органу управління поліції; 14) приймає у визначеному порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських; 15) приймає у визначеному законодавством про державну службу порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців апарату центрального органу управління поліції; 16) приймає у визначеному трудовим законодавством порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції; 17) у визначеному порядку вносить подання про представлення поліцейських, державних службовців апарату центрального органу управління поліції та працівників поліції до відзначення державними нагородами України; 18) присвоює спеціальні звання поліції відповідно до цього Закону; 19) присвоює ранги державних службовців відповідно до законодавства про державну службу; 20) вносить Міністру внутрішніх справ України пропозиції про утворення територіальних органів поліції, які є юридичними особами публічного права, у межах граничної чисельності поліцейських, державних службовців та працівників поліції і коштів, визначених на її утримання, а також щодо їх ліквідації, реорганізації Кабінетом Міністрів України; 21) утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, заклади та установи, затверджує їхні положення (статути), у визначеному порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, здійснює інші повноваження з управління об`єктами права державної власності, що належать до сфери управління поліції; 22) забезпечує дотримання визначеного Міністром внутрішніх справ України порядку обміну інформацією між Міністерством внутрішніх справ України і поліцією; 23) приймає у визначеному порядку рішення про розподіл бюджетних коштів, розпорядником яких є поліція; 24) виконує повноваження керівника державної служби в органі відповідно до законодавства про державну службу та здійснює інші повноваження відповідно до цього Закону.

Протиправною бездіяльністю Голови НПУ позивач вважає не забезпечення підконтрольних йому підрозділів поліції дотримання ними норм законодавства України, у тому числі вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Разом з цим, забезпечення дотримання органами поліції та їх посадових осіб Конституції України, законодавства України, у тому числі вимог Закону України «Про запобігання корупції» не відноситься до повноважень Голови НПУ, оскільки відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже такий обов`язок встановлений Основним Законом України - Конституцією України, норми якого є нормами прямої дії.

Аналогічний принцип закріплений і частиною першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» і лише у разі вчинення протиправних дій відповідно до частини першої статті 19 цього Закону поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Разом з тим, як було зазначено вище про допущені іншими відповідачами порушення, на думку позивача, позивач до Голови НПУ не звертався, скарги на рішення, дії (бездіяльність) начальника відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області Горбачова О.В., начальника Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області Плотнікова Д.В. не подавав.

Окремо слід зазначити, що за наслідками отримання позовної заяви, яка розглядається в цій справі, Головою НПУ доручено провести перевірку зазначених в ній фактів та обставин.

Так, згідно інформації Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини, викладеної в листі від 02.10.2024 № 87216-2024, Департаменту внутрішньої безпеки, викладеної в листі від 04.10.2024 № 34724-2024, а також Головного слідчого управління, викладеної в листі від 02.10.2024 № 87204-2024, за результатами проведеної попередньої перевірки викладеної у позові інформації, протиправні дії поліцейських Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області не знайшли свого підтвердження, ознак дисциплінарних проступків та порушень службової дисципліни в діях поліцейських зазначеного ГУНП попередньою перевіркою не встановлено.

Щодо позовних вимог про зобов`язання голови Національної поліції України І. Виговського розглянути питання щодо відповідності займаним посадам начальника ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області О. Горбачова та начальника ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області Д. Плотнікова, судом встановлено наступні обставини.

Питання визначення відповідності займаним посадам поліцейських, які обіймають ці посади, врегульовано положеннями статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», та вирішується процедурою атестування.

Так, згідно частини першої статті 57 Закону № 580-VIII, атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 57 Закону № 580-УІП, атестування поліцейських проводиться для визначення відповідності займаній посаді.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 57 Закону № 580-VІІІ, атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Рішення про проведення атестування приймають керівник поліції, а також керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Посади начальника ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області та начальника ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області відносяться до номенклатури посад начальника ГУНП в Харківській області, відповідно і прийняття рішення про проведення атестування зазначених поліцейських перебуває у площині компетенції керівника відповідного територіального органу поліції - начальника ГУНП в Харківській області.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивачем в цій справі не зазначено, які саме його права та охоронювані законом інтереси порушено Головою Національної поліції України, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 року по справі № 520/25602/24 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі № 520/25602/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва