Справа № 752/26411/24
Суддя: Кирильчук І. А.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/100/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14.02.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І. А.

при секретарі судового засідання - Замай А. О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за частиною третьою статтею 210-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

09 грудня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний Суд» ЄСІТС звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову № 799 від 29 листопада 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 210-1 КУпАП, та накладення штрафу у розмірі 17 000 грн, провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закрити. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 605 грн 50 коп.

Позов обґрунтований тим, що наказом Спеціальної школи №9 міста Києва від 02 вересня 2004 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду спеціального педагога спеціальної школи №9 міста Києва з 04 вересня 2004 року.

18 листопада 2024 року Спеціальною школою №9 міста Києва отримано Розпорядження №12/р-860 від 18 листопада 2024 року про необхідність з метою уточнення даних здійснити оповіщення військовозобов`язаного, який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 та забезпечити його прибуття 28 листопада 2024 року за вказаною у Розпорядженні адресою.

Позивач зазначає, що 28 листопада 2024 року, тобто у визначений в Розпорядженні час та місце, з метою уточнення даних, з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак після його прибуття головним спеціалістом командування (юрист) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 у відношенні ОСОБА_1 складено протокол №799 від 28 листопада 2024 року про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки останній не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці/розпорядженні/виклику. Одночасно протоколом встановлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 год. 30 хв. 29 листопада 2024 року.

29 листопада 2024 року позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначений в протоколі час, проте особа, яка здійснює пропуск до приміщення повідомила, що розгляд справи перенесено на 02 грудня 2024 року.

02 грудня 2024 року позивач знову з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак йому повідомлено, що розгляд справи перенесено на 04 грудня 2024 року.

Після прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 04 грудня 2024 року, позивачу було вручено постанову №799 від 29 листопада 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 , якою позивача притягнено до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 грн. Відповідно до постанови, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 не з`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці/розпорядженні/ викликом, тим самим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки вона не містить конкретної норми (абзац, підпункт, пункт тощо) статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» порушеної позивачем та не зазначено доказів, на підставі яких відповідачем встановлено, що позивач порушив вимоги статті 22 цього Закону. Крім того, як в оскаржуваній постанові так і в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, за якою саме повісткою/розпорядженням/викликом, в який день та час позивач був зобов`язаний з`явитись та не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, позивач вважає, що постанова винесена з порушенням встановленої процедури та за відсутності складу адміністративного правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Сторонам роз`яснено їхні процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався.

Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що наказом Спеціальної школи №9 міста Києва від 02 вересня 2004 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду спеціального педагога спеціальної школи №9 міста Києва з 04 вересня 2004 року, що підтверджується Наказом в.о. директора Спеціальної школи №9 міста Києва ОСОБА_4 № 68-к.

18 листопада 2024 року на адресу керівника Спеціальної школи №9 міста Києва, було направлено розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 № 12/р-860, в якому з метою уточнення облікових даних, просили здійснити оповіщення військовозобов`язаних, зокрема ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 28 листопада 2024 року о 10 год 00 хв.

19 листопада 2024 року в.о. директора Спеціальної школи №9 міста Києва Литвиненко Д., було видано Наказ № 201 «Про виконання розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_1 », яким зобов`язано відповідальну особу за ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_5 повідомити ОСОБА_1 , соціального педагога спеціальної школи, про необхідність прибуття 28 листопада 2024 року о 10 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 для уточнення даних.

28 листопада 2024 року головним спеціалістом командування (юрист) ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 складено Ппротокол № 799 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , відповідно до якого останній не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки строк та місце, визначені в повістці/розпорядженні/викликом, тим самим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. У протоколі позивач зазначав, що з рішенням не згоден, потребує юридичної допомоги; до цього повідомляв про наявність підстав для відстрочки; правила обліку не порушував. Протокол містить повідомлення про призначення розгляду справи на 29 листопада 2024 року о 15 год 30 хв та підпис особи, що притягається до відповідальності.

29 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 799 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статтею 210-1 КУпАП, а саме, за те, що не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки строк та місце, визначені в повістці/розпорядженні/викликом, чим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Постановою на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. У графі «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» підпис позивача ОСОБА_1 відсутній.

Судом також встановлено, що згідно посвідчення про приписку до призовної дільниці ОСОБА_1 , 1986 року народження, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі по тексту Закон №2232-ХІІ).

Так, згідно з частинами першою, другою та третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

На виконання вимог частини десятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.

Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Враховуючи те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації, суд зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративного правопорушення (29 листопада 2024 року) діяв особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі по тексту Закон № 3543-ХІІ).

Відповідно до абзацу 2 частини першої та частини третьої статті 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до абзацу 2 пункту 56 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року №352 (далі по тексту Положення № 352) оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за формою згідно з додатком 17.

Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках за формою згідно з додатком 18, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Розпорядження керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки розсилається відповідним органам місцевого самоврядування, керівникам підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі по тексту Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

На виконання пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Отже, саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.

Відповідно до статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 у справі №285/1535/15 міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Час вчинення правопорушення є однією із ознак його об`єктивної сторони.

Протокол №799 від 28 листопада 2024 року та постанова №799 вд 29 листопада 2024 року не містить відомостей про час вчинення правопорушення позивачем. В свою чергу, це позбавляє суд можливості оцінити правильність застосування відповідачем закону про відповідальність за адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП), дотримання строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП).

Варто зазначити, що формулювання «не з`явився… у строк та місце, зазначені в повістці/розпорядженні/викликом» (зазначене в постанові №799 від 29 листопада 2024 року) не є часом вчинення адміністративного правопорушення.

Крім цього, стаття 210 КУпАП є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті такого правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

При цьому, відповідачем як у протоколі, так і у постанові не розкрито суті вчиненого позивачем правопорушення, хоча формулювання повинно бути конкретним із зазначенням конкретного пункту, який позивач порушив, оскільки це є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), визначено Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України №3 від 01 січня 2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05 січня 2024 року за №36/41381 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Інструкції у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до частини шостої Розділу ІІ Інструкції до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Як вже було встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме те, що останній не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки строк та місце, визначені в повістці/розпорядженні/викликом, чим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Однак, ні в протоколі, ні в постанові не зазначено, на підставі яких доказів відповідачем встановлено порушення позивачем вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач, зокрема, зазначив, що отримавши від свого роботодавця повістку, яка разом із розпорядженням була йому вручена, з`явився у визначений в них строк - 28 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить особистий підпис позивача у протоколі №799 від 28 листопада 2024 року, а отже Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він не порушував.

Відповідачем не надано належних та достатніх доказів на спростування доводів позивача.

Крім того, позивач посилається на те, що про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення йому повідомлено з порушенням визначеного статті 272-2 КУпАП строку, а розгляд справи про адміністративне правопорушення був призначений наступного дня після складення протоколу та проводився за його відсутності, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості скористатись правничою допомогою, надати свої пояснення, докази тощо.

Положеннями статті 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 258 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 676/752/17.

Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Системний аналіз положень чинного законодавства з урахуванням викладених обставин справи дає підстави стверджувати, що у даному випадку відповідачем не було дотримано мінімального триденного строку повідомлення позивача про розгляд справи відповідно до приписів статті 277-2 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено 28 листопада 2024 року, а справу було розглянуто 29 листопада 2024 року із винесенням постанови № 799 за справою про адміністративне правопорушення.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування підстав заявленого позову відповідачем не надано.

За змістом норм частин першої, другої статті 7, статті 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності. Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з частиною першою сатті. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, частина третя статті 79 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 560/751/17, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, також звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до частини другої статті 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а).

Відповідно до пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, оскільки доводи позивача не спростовані відповідачем, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Інші доводи сторони позивача, які наведені у позові, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, постанова у справі про накладення адміністративного стягнення № 799 від 29 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5-7, 9, 77, 241-246, 268, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, задовольнити.

Скасувати постанову № 799 по справі про адміністративне правопорушення від 29 листопада 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 17 000,00 грн, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повне рішення суду виготовлено 14 лютого 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук