Справа № 380/25387/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ВСТАНОВЛЕННЯ СУДОВОГО КОНТРОЛЮ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВОГО РІШЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

11 лютого 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача адвоката Тарасенко Дар`ї Юріївни від 28 січня 2025 року у порядку статті 382 КАС України у справі № 380/25387/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (відповідач/ ГУ ДМС України у Львівській області), в якому із урахуванням уточненої позовної заяви від 07 листопада 2023 року просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти у ОСОБА_1 подану ним декларацію від 11 серпня 2023 року про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації;

- стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на послуги адвоката.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у прийнятті в ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Російської Федерації замість документа про припинення громадянства Російської Федерації.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 11 серпня 2023 року щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1073,60 грн сплаченого судового збору та 3000,00 грн витрат на правничу допомогу.

В стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року апеляційні скарги Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимогах скасовано та прийнято нове в цій частині, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області задоволено.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти у ОСОБА_1 подану ним декларацію від 11 серпня 2023 року про відмову від іноземного громадянства.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України у Львівській області (; 79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1609 (одна тисяча шістсот дев`ять) грн 50 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги згідно з квитанцією № 3827-7544-6785-4700 від 11 квітня 2024 року та 3000,00 грн витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

29 січня 2025 року (вх. № 6881 від 29 січня 2025 року) представник позивача адвокат Тарасенко Дар`я Юріївна подала через систему «Електронний суд» заяву від 28 січня 2025 року у порядку статті 382 КАС України.

Указана заява мотивована тим, що у цій справі наявні всі підстави для встановлення судом судового контролю за виконанням судового рішення та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, а саме:

- судове рішення у цій справі досі не виконане, в тому числі в порядку його примусового виконання. Так, державним виконавцем було винесено дві постанови про накладення на боржника (відповідача) штрафу за невиконання судового рішення та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстави невиконання ГУ ДМС України у Львівській області судового рішення. Більш того, невиконання судового рішення підтверджується винесенням судом окремої ухвали, залишеної без змін постановою суду апеляційної інстанції;

- існує обґрунтований та підтверджений доказами ризик невиконання судового рішення, що підтверджується окремою ухвалою суду, фактом закінчення виконавчого провадження з підстави невиконання судового рішення та бездіяльністю відповідача щодо вчинення дій, спрямованих на виконання судового рішення, після винесення судом окремої ухвали;

- існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

Представник позивача наполягає, що встановлення судом судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у встановленому порядку звіт про виконання судового рішення є єдиним можливим способом добитися для позивача реального виконання рішення суду та відновлення його порушеного права, яке було захищено судом, але продовжує не визнаватися та грубо порушуватися ГУ ДМС України у Львівській області.

Просить суд врахувати, що позивач у цій справі вичерпав всі можливі та передбачені чинним законодавством способи спонукання міграційного органу виконати судове рішення (звернення до органу Державної виконавчої служби виконавче провадження закінчено з підстави невиконання судового рішення; звернення до суду в порядку статті 383 КАС України постановлено окрему ухвалу, залишену без змін постановою суду апеляційної інстанції). У разі відмови суду зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення воно залишиться невиконаним на шкоду позивачу, що суперечить як чинному законодавству України, так і міжнародним зобов`язанням України, в тому числі нормам Європейської конвенції з прав людини та правовим позиціям Європейського суду з прав людини.

З огляду на вказане просить суд зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі № 380/25387/23.

06 лютого 2025 року (вх. № 9854 від 06 лютого 2025 року) представник відповідача подав заяву від 06 лютого 2025 року, в якій зазначає, що декларація від 11 серпня 2023 року про відмову від іноземного громадянства у позивача була прийнята, що підтверджується листом за № 4601.05-10540/46.1-24 від 05 серпня 2024 року та листом за № 4601.05- 10737/46.1-24 від 09 серпня 2024 року, а відтак є доказами фактичного виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі № 380/25387/23.

У вказаній постанові апеляційного суду від 17 липня 2024 року чітко вказано про зобов`язання відповідача прийняти у позивача лише подану ним декларацію від 11 серпня 2023 року про відмову від іноземного громадянства та не міститься вимога видати позивачу довідку про реєстрацію громадянином України. На думку позивача, фактично відповідач всупереч резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції, повинен оформити ще додатково вищевказану адміністративну послугу позивачу, а саме видати довідку про реєстрацію громадянином України, яка не встановлена в судовій адміністративній справі № 380/25387/23 та виходить за межі повноважень, які встановлені в резолютивній частині постанови апеляційного суду.

Для належного завершення процедури набуття громадянства України станом на сьогодні позивач має встановлений законом пролонгований строк для припинення попереднього громадянства Російської Федерації. Видача позивачу довідки про реєстрацію особи громадянином України та невиконання позивачем свого зобов`язання про вихід з громадянства Російської Федерації у встановлений спосіб зумовить наявність у позивача подвійного громадянства (Російської Федерації та України), що порушить конституційний принцип єдиного громадянства в Україні, адже за законодавством Російської Федерації позивач продовжить вважатися громадянином цієї держави, якщо не пройде процедуру виходу з громадянства Російської Федерації. Оскільки навіть повернення паспортного документу чи закінчення його терміну дії не свідчить про офіційне розірвання зв`язків з країною-агресором.

З огляду на вказане просить суд відмовити у задоволенні поданої представником Архипенка Дмитра Івановича заяви про зобов`язання подання звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі № 380/25387/23.

07 лютого 2025 року (вх. № 10073 від 07 лютого 2025 року) представник позивача адвокат Тарасенко Дар`я Юріївна подала через систему «Електронний суд» заяву, в якій зазначає, що суди обох інстанцій чітко висловилися щодо листів відповідача від 05 серпня 2024 року та від 09 серпня 2024 року, констатувавши, що вони не свідчать про виконання судового рішення. Тож позиція ГУ ДМС України у Львівській області, викладена в поданій до суду заяві-запереченні щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, лише підтверджує факт невиконання рішення та відсутність у міграційного органу наміру його виконувати.

Просить суд задовольнити заяву позивача в порядку статті 382 КАС України

Вирішуючи заяву представника позивача адвоката Тарасенко Дар`ї Юріївни від 28 січня 2025 року у порядку статті 382 КАС України, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення знайшли своє відображення у відповідних нормах КАС України.

Так, відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

А за змістом статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Отже, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27 від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України № 11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Ромашов проти України від 27 квітня 2004 року, Шаренок проти України від 22 лютого 2004 року зазначено, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, є у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), № 29439/02 від 26 квітня 2005 року та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06 від 19 лютого 2009 року).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Відповідно до статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За змістом частини першої статті 382 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналізуючи наведені норми, суд зауважує, що частина друга статті 381-1 КАС України передбачає, що суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Своєю чергою, норми статті 287 КАС регулюють особливості провадження у справах щодо рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; норми статей 382-382-3 визначають порядок подання та розгляду заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; норми статті 383 КАС України унормовують особливості визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Тобто наведеними нормами законодавець установив різні види (правові форми) здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, однією із яких є зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про його виконання. Водночас аналіз положень абзацу першого частини першої статті 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися залежно від конкретних обставин тієї чи іншої справи.

Суд відзначає, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року Львівський окружний адміністративний суд 15 серпня 2024 року видав виконавчий лист № 380/25387/23 про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти у ОСОБА_1 подану ним декларацію від 11.08.2023 про відмову від іноземного громадянства.

Вказаний виконавчий лист позивач (стягувач) пред`явив до примусового виконання і постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Джуса Ореста Романовича від 27 вересня 2024 року відкрито виконавче провадження № 76135665.

В рамках цього виконавчого провадження державний виконавець виніс, зокрема:

- постанову від 17 жовтня 2024 року про накладення штрафу на боржника за невиконання боржником рішення суду;

- постанову від 13 листопада 2024 року про накладення штрафу на боржника за невиконання боржником рішення суду.

16 грудня 2024 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 76135665 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Також Львівський окружний адміністративний суд вжив заходів до відповідача за статтею 383 КАС України, а саме 14 жовтня 2024 року постановив окрему ухвалу, якою визнав протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, вчинені на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі № 380/25387/23, в частині відмови ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства; зобов`язав Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню пункту 9 частини першої статті 129, статті 129-1 Конституції України, статті 370 КАС України під час виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі № 380/25387/23 щодо прийняття декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації; встановив Головному управлінню Державної міграційної служби України у Львівській області 30-денний строк з дня отримання (вручення) цієї ухвали для подання до суду доказів про вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону під час виконання судового рішення.

Вказану окрему ухвалу Восьмий апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 24 січня 2025 року залишив без змін.

Отже, у цій справі судовий контроль за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі № 380/25387/23, в частині відмови ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства здійснювався у правових формах, передбачених статтями 287 та 383 КАС України.

Однак такі заходи судового контролю не призвели до виконання вказаного судового рішення.

Звернувшись до суду із розглядуваною заявою від 28 січня 2025 року, представник позивача просить суд зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі № 380/25387/23, тобто вжити заходів судового контролю у порядку, передбаченому статтями 382-382-3 КАС України.

У аспекті цього суд зазначає, що як встановлено судом вище 16 грудня 2024 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 76135665 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Своєю чергою, частиною третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, за змістом наведених норм якщо рішення, яке боржник не виконує, не може бути виконано без його участі, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У постанові від 16 грудня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 76135665 державний виконавець відзначив, що за фактом повторного невиконання без поважних причин рішення зобов`язального характеру 13 листопада 2024 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 10200,00 грн та скеровано на адресу Головного управління Національної поліції у Львівській області подання (повідомлення) про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно боржника за ознаками складу злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.

Отже, у цій справі правовідносини щодо невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі № 380/25387/23, в частині відмови ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства вже регулюються нормами Кримінального кодексу України, якими встановлено кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення (стаття 382) та Кримінального процесуального кодексу України, норами якого визначено порядок провадження щодо кримінальних правопорушень, встановлених Кримінальним кодексом України.

Беручи до уваги викладене, враховуючи те, що вжиті заходи судового контролю, передбачені статтями 287 та 383 КАС України, не призвели до виконання судового рішення, натомість правовідносини у цій справі щодо його невиконання вже регулюються відповідними нормами Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України, встановлення судового контролю у порядку статті 382 КАС України, на переконання суду, є недоцільним.

У зв`язку з наведеним у задоволенні заяви представника позивача адвоката Тарасенко Дар`ї Юріївни від 28 січня 2025 року у порядку статті 382 КАС України належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 248, 256, 293, 295, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Тарасенко Дар`ї Юріївни від 28 січня 2025 року у порядку статті 382 КАС України відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 11 лютого 2025 року.

Суддя Клименко О.М.