Справа № 520/28579/24
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 р. №520/28579/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Сухини Олександра Олександровича - начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України (вул. Весніна, 14, під`їзд 1,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61023) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

1) визнати розгляд заяви ОСОБА_1 , стосовно дій Височанського селищного голови О. Мороза, які вчинені ним про розгляді судової справи №635/863/24, який здійснено О. Сухиною з порушенням вимог ч.1-ч.3 ст. 53-2 ЗУ «Про запобігання корупції», неправомірною бездіяльністю, такою що порушено право позивача, гарантоване ЗУ «Про запобігання корупції» на неупереджений розгляд повідомлення та отримання з цього приводу детальної інформації про його розгляд;

2) визнати розгляд заяви ОСОБА_1 , стосовно дій Височанського селищного голови О. Мороза, які вчинені ним про розгляді судової справи №635/887/24, який здійснено О. Сухиною з порушенням вимог ч.1-ч.3 ст. 53-2 ЗУ «Про запобігання корупції» неправомірною бездіяльністю, такою що порушено право позивача, гарантоване ЗУ «Про запобігання корупції» на неупереджений розгляд повідомлення та отримання з цього приводу детальної інформації про його розгляд;

3) визнати розгляд заяви ОСОБА_1 , стосовно дій депутата Височанської селищної ради В. Сотнікова, які вчинені ним про розгляді питання про додаткове фінансування комунальних підприємств, з бюджету громади, де він обіймає посади директора, який здійснено О. Сухиною з порушенням вимог ч.1-ч.3 ст. 53-2 ЗУ «Про запобігання корупції» неправомірною бездіяльністю, такою що порушено право позивача, гарантоване ЗУ «Про запобігання корупції» на неупереджений розгляд повідомлення та отримання з цього приводу детальної інформації про його розгляд;

4) зобов`язати ОСОБА_2 організувати розгляд заяви ОСОБА_1 стосовно дій Височанського селищного голови О. Мороза, які вчинено ним при розгляді судової справи №635/863/24, з ознаками конфлікту інтересів, на вимогах положень ч.1-ч.3 ст. 53-2 ЗУ «Про запобігання корупції», з попереднім внесенням інформації про розгляд вказаної заяви до Єдиного порталу повідомлень викривачів;

5) зобов`язати О. Сухину організувати розгляд заяви ОСОБА_1 стосовно дій Височанського селищного голови О. Мороза, які вчинено ним при розгляді судової справи №635/887/24, з ознаками конфлікту інтересів, на вимогах положень ч.1-ч.3 ст. 53-2 ЗУ «Про запобігання корупції», з попереднім внесенням інформації про розгляд вказаної заяви до Єдиного порталу повідомлень викривачів;

6) зобов`язати ОСОБА_2 організувати розгляд заяви ОСОБА_1 стосовно дій депутата Височанської селищної ради В. Сотнікова, які вчинені ним про розгляді питання про додаткове фінансування комунальних підприємств, з бюджету громади, де він обіймає посади директора, з ознаками конфлікту інтересів, на вимогах положень ч.1-ч.3 ст. 53-2 ЗУ «Про запобігання корупції», з попереднім внесенням інформації про розгляд вказаної заяви до Єдиного порталу повідомлень викривачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем, при розгляді його трьох заяв від 19.08.2024, недотримано положень ст.53-2 Закону України "Про запобігання корупції", яка визначає порядок здійснення перевірки за повідомленням викривача, з огляду на те, що його заяви протиправно розглянуто в порядку, визначеного Законом України "Про звернення громадян", чим порушено його конфіденційні права як викривача. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Однак, представник відповідача правом подання до суду відзиву на позов не скористався, заяви про визнання позову або будь-якої іншої до суду не подав.

Відповідно до ч.2 ст.175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов та необхідних документів або заяви про визнання позову до суду.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є головою Харківської районної Харківської області громадської організації «Споживач».

Як зазначає позивач, на виконання статутних завдань організації ОСОБА_1 збирає інформацію стосовно діяльності посадових осіб і депутатів Височанської селищної ради.

19.08.2024 ОСОБА_1 (у межах справи № 635/887/24) звернувся до 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України із заявою, в якій просив, керуючись абз.1 п.1 ч.І ст. 255 КУпАП скласти протоколи про вчинення Височанським селищним головою О. Морозом адміністративних правопорушень визначених ч.І ст. 172-7 та ч.І ст. 172-7 КУпАП, за укладення ним договору з отриманням правничої допомоги від адвоката І. Шапошникова, як фізичною особою, зі сплатою коштів за отримання послуги адвоката готівкою, але за ради забезпечення діяльності адвоката використання своїх посадових можливостей, у підконтрольному йому органу, з здійсненням незаконного впливу на депутата селищної ради. Враховуючи положення ст. 269 КУпАП ОСОБА_1 просив залучити його до протоколу про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення як потерпілу особу, так як означеними протиправними діями ОСОБА_4 ОСОБА_1 завдана моральна шкода, у тому числі і тим, що селищний голова ОСОБА_5 , будучи суб`єктом власних повноважень, використовує свою посаду для вирішення особистих питань передавав незаконно адвокату конфіденційну інформацію про особу ОСОБА_1 , яку адвокат незаконно розповсюджував.

Листом від 17.09.2024 № 43777-2024 7-м управлінням Департаменту стратегічних розслідувань НП України надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 19.08.2024, в якій повідомлено, що 7-м управлінням (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України уважно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 19.08.2024 щодо можливого вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією з боку голови Височанської селищної ради ОСОБА_6 . За результатами розгляду вказаної заяви не встановлено ознак складу вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Також, ОСОБА_1 (у межах справи № 635/863/24) звернувся до 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України із заявою, в якій просив, керуючись абз.1 п.1 ч.І ст. 255 КУпАП скласти протоколи про вчинення Височанським селищним головою О. Морозом адміністративних правопорушень визначених ч.І ст. 172-7 та ч.І ст. 172-7 КУпАП, за укладення ним договору з отриманням правничої допомоги від адвоката І. Шапошникова, як фізичною особою, зі сплатою коштів за отримання послуги адвоката готівкою, але за ради забезпечення діяльності адвоката використання своїх посадових можливостей, у підконтрольному йому органу, з здійсненням незаконного впливу на депутата селищної ради. Враховуючи положення ст. 269 КУпАП ОСОБА_1 просив залучити його до протоколу про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення як потерпілу особу, так як означеними протиправними діями ОСОБА_4 ОСОБА_1 завдана моральна шкода, у тому числі і тим, що селищний голова ОСОБА_5 , будучи суб`єктом власних повноважень, використовує свою посаду для вирішення особистих питань передавав незаконно адвокату конфіденційну інформацію про особу ОСОБА_1 , яку адвокат незаконно розповсюджував.

Листом від 17.09.2024 № 43779-2024 7-м управлінням Департаменту стратегічних розслідувань НП України надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 19.08.2024, в якій повідомлено, що 7-м управлінням (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України уважно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 19.08.2024 щодо можливого вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією з боку голови Височанської селищної ради ОСОБА_6 . За результатами розгляду вказаної заяви не встановлено ознак складу вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

19.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України із заявою, в якій просив, керуючись абз.1 п.1 ч.І ст. 255 КУпАП скласти протоколи про вчинення депутатом Височанської селищної ради ОСОБА_7 адміністративних правопорушень визначених ч.І ст. 172-7 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, за позитивне голосування на сесії ради 02.08.2024 року стосовно надання фінансової підтримки комунальним підприємствам Височанської селищної ради «Високий» та «Жилкомунсервіспослуга», де ОСОБА_7 обіймає керівні посади і рішення стосується безпосередньо оплати його праці, що свідчить про прийняття рішення ОСОБА_7 при наявності реального конфлікту інтересів. Просив залучити ОСОБА_1 до протоколів у статусі Викривача, так як означена інформація ОСОБА_1 зібрана на підставі виконання статутних завдань ХРХОГО «Споживач», де він обіймає посаду голови організації.

Листом від 17.09.2024 № 43420-2024 7-м управлінням Департаменту стратегічних розслідувань НП України надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 19.08.2024, в якій повідомлено, що 7-м управлінням (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України уважно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 19.08.2024 щодо можливого вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією з боку депутата Виеочанської селищної ради ОСОБА_7 . За результатами розгляду вказаної заяви не встановлено ознак складу вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Позивач вважає, що ОСОБА_8 (начальник 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України) не здійснив попередню перевірку і не повідомляв ОСОБА_1 про переведення розгляду його заяви на підставі Законом України «Про звернення громадян». При цьому, ОСОБА_9 на всі три заяви ОСОБА_1 надав однакові по змісту відповіді, які не є детальною інформацією, а свідчать виключно про констатацію факту. Означеними діями ОСОБА_8 , як вважає позивач, порушив права ОСОБА_1 , визначені Законом України «Про запобігання корупції» на об`єктивний і неупереджений розгляд повідомлень ОСОБА_1 про дії Височанського селищного голови О. Мороза та депутата Височанської селищної ради В. Сотнікова, які мали ознаки корупції - конфлікту інтересів і не надав ОСОБА_1 детальну інформацію про розгляд кожного конкретного мого звернення. Крім того, ОСОБА_8 , на думку позивача, не забезпечив виконання норм ст. 53-1 ЗУ «Про запобігання корупції» , а саме: не вніс до Єдиного порталу повідомлень викривачів відомості про повідомлення (заяви) ОСОБА_1 , що сприяло приховуванню інформації про вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_10 правопорушення з ознаками корупційного і подальшому вчиненню означеними особами корупційної діяльності.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України від 14 жовтня 2014 року від № 1700-VII "Про запобігання корупції" (далі - Закон № 1700-VII), викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 532 Закону № 1700-VІІ, вимоги до повідомлень (у тому числі анонімних) про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону та порядок їх розгляду визначаються цим Законом.

Повідомлення підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація містить фактичні дані, що вказують на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень цього Закону, які можуть бути перевірені.

Повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, здійснене через зовнішні або внутрішні канали повідомлення такої інформації, підлягає попередньому розгляду уповноваженою особою у строк не більше десяти робочих днів з дня внесення цієї інформації до Єдиного порталу повідомлень викривачів.

У разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не відповідає вимогам цього Закону, його подальший розгляд здійснюється у порядку, визначеному для розгляду звернень громадян, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

У разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не належить до компетенції органу або юридичної особи, до якого (якої) воно надійшло, подальший розгляд такого повідомлення припиняється, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення, з одночасним роз`ясненням щодо компетенції органу або юридичної особи, уповноважених на здійснення розгляду чи розслідування фактів, викладених у повідомленні.

У разі якщо наведена у повідомленні інформація стосується уповноваженої особи органу або юридичної особи, до якого (якої) надійшло таке повідомлення, порядок розгляду такого повідомлення визначається керівником відповідного органу або юридичної особи.

У разі якщо наведена у повідомленні інформація стосується керівника органу або юридичної особи, до якого (якої) воно надійшло, таке повідомлення у триденний строк надсилається суб`єкту, уповноваженому здійснювати розгляд чи розслідування фактів, викладених у повідомленні, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

У разі якщо за результатами попереднього розгляду повідомлення викладена у ньому інформація підтверджується, винні особи притягаються до дисциплінарної відповідальності уповноваженим на це суб`єктом відповідного органу або юридичної особи.

У разі якщо в ході проведення попереднього розгляду виявляються ознаки корупційного правопорушення чи правопорушення, пов`язаного з корупцією, матеріали передаються відповідному спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції або Державному бюро розслідувань.

Дисциплінарне провадження за повідомленням проводиться у строк не більше 30 днів з дня завершення попереднього розгляду. Якщо в зазначений строк перевірити повідомлену інформацію неможливо, строк дисциплінарного провадження може бути продовжено до 45 днів. Повторне продовження строку внутрішньої перевірки не допускається.

Особі, яка здійснила повідомлення, надається детальна інформація про результати попереднього розгляду, а також дисциплінарного провадження (якщо воно проводилося) у триденний строк з дня завершення відповідного розгляду чи провадження.

Інформація про можливі факти кримінальних правопорушень, одержана органами досудового розслідування, розглядається в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Інформація про можливі факти адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, одержана органами, уповноважені особи яких мають право складати протоколи про відповідні адміністративні правопорушення, розглядається в порядку, визначеному законом.

Згідно приписів ч. 3 ст. 53-2 Закону № 1700-VII у разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не відповідає вимогам цього Закону, його подальший розгляд здійснюється у порядку, визначеному для розгляду звернень громадян, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

Згідно з п. 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1502-IX до початку роботи Порталу підтвердження або не підтвердження статусу викривача здійснюється суб`єктом розгляду повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону протягом не більше десяти робочих днів з дня надходження обґрунтованої письмової вимоги особи, яка подала таке повідомлення.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/96-ВР) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до частин 6, 7 ст. 5 Закону №393/96-ВР письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. (частини 1, 3 ст.15 Закону №393/96-ВР)

Відповідно до ст. 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ст. 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , вважаючи себе викривачем, звернувся до 7-го управління ДСР НП України із заявами від 19.08.2024 (у кількості 3 шт.), в яких повідомив про вчинення Височанським селищним головою О. Морозом та депутом Височанської селищної ради В. Сотніковим діянь, пов`язаних з корупцією та просив скласти у відношенні останніх протоколи за частинами 1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Листами від 17.09.2024 №№ 43777-2024, 43779-2024, 43420-2024 (аналогічного змісту) 7-м управлінням Департаменту стратегічних розслідувань НП України надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 19.08.2024, в яких повідомлено, що 7-м управлінням (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України уважно розглянуто заяви ОСОБА_1 від 19.08.2024 щодо можливого вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією з боку Височанського селищного голови О. Мороза та депутата Височанської селищної ради ОСОБА_7 . За результатами розгляду вказаних заяв не встановлено ознак складу вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Тобто фактично вказані відповіді 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України не містить як жодної оцінки доводам ОСОБА_1 , викладеним у заявах від 19.08.2024, так і належної відповіді на його прохання.

Так, ОСОБА_1 у заяві від 19.08.2024 (у межах справ № 635/887/24) повідомляв, що ОСОБА_5 , використовуючи свої владні повноваження, вилучав з Височанської селищної ради документи, для передачі їх адвокату І. Шапошникова, які є власністю ради. Ці документи містили конфіденційну інформацію про особу ОСОБА_1 , та є його зверненнями до депутатів ради, які було зареєстровано за вхідними номерами Височанської селищної ради, та які безпосередньо до розгляді їх ОСОБА_3 не відносились. У матеріалах справи містяться пояснення депутата Н. Пахніної, які оформлені нею на адресу суду, але передані адвокатом у якості доказів. Тобто ОСОБА_5 змушував чи рекомендував депутату писати пояснення на адресу суду, бо без участі ОСОБА_4 , як селищного голови, ці пояснене не мали опинитись у адвоката І Шапошникова. Отже, відбувається те, що суб`єкт владних повноважень ОСОБА_5 уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом ОСОБА_11 , як не суб`єкт владних повноважень, а як фізична особа, але забезпечує діяльність адвоката за допомогою своїх владних повноважень, вилучаючи їх з володіння ради та зняття з них копій, ймовірно за рахунок коштів місцевого бюджету, залучає депутата, для дачі письмових пояснень суду, що не передбачено нормами законодавства. Це свідчить про наявність в діях ОСОБА_4 реального конфлікту інтересів.

У своїй заяві від 19.08.2024 (у межах справи № 635/863/24) ОСОБА_1 повідомляв, що ОСОБА_5 , використовуючи свої владні повноваження, вилучав з Височанської селищної ради документи, для передачі їх адвокату ОСОБА_11 , які є власністю ради. Ці документи містили конфіденційну інформацію про особу ОСОБА_1 , та є його зверненнями до депутатів ради, які було зареєстровано за вхідними номерами Височанської селищної ради, та які безпосередньо до розгляді їх ОСОБА_3 не відносились. У матеріалах справи містяться пояснення депутата ОСОБА_12 , які оформлені нею на адресу суду, але передані адвокатом у якості доказів. Тобто ОСОБА_5 змушував чи рекомендував депутату писати пояснення на адресу суду, бо без участі ОСОБА_4 , як селищного голови, ці пояснене не мали опинитись у адвоката І Шапошникова. Отже, відбувається те, що суб`єкт владних повноважень ОСОБА_5 уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом ОСОБА_11 , як не суб`єкт владних повноважень, а як фізична особа, але забезпечує діяльність адвоката за допомогою своїх владних повноважень, вилучаючи їх з володіння ради та зняття з них копій, ймовірно за рахунок коштів місцевого бюджету, залучає депутата, для дачі письмових пояснень суду, що не передбачено нормами законодавства. Це свідчить про наявність в діях ОСОБА_4 реального конфлікту інтересів.

У наступній заяві від 19.08.2024 ОСОБА_1 повідомляв, що депутат ОСОБА_7 працює т.в.о. директора Комунального підприємства «Високий» та директором Комунального підприємства «Жилкомунсервіспослуга», які є комунальними підприємствами Височанської селищної ради. 02.08. 2024 року відбулось засідання Височанської селищної ради ХНИ сесії VIII скликання, на якій розглядалось питання «Про внесення змін і доповнень до Програми управління комунальною власністю Височанської селищної ради на 2024 рік». Питання стосувалось надання фінансової підтримки комунальних підприємств на 2024 рік, у тому числі і комунальним підприємством, де ОСОБА_7 обіймає керівну посаду. Фінансова підтримка стосувалась і заробітної плати працівникам цих підприємств, яку визначили у 940 000 гривен (обидва підприємства). Питання була поставлено на голосування депутатів. У голосуванні приймав участь депутат ОСОБА_7 , який підтримав виділення вказаних коштів, проголосувавши «за» це рішення. У випадку коли депутат ОСОБА_7 обіймає керівні посади у двох Комунальних підприємствах у Височанській селищній раді і приймає рішення про оплату своєї праці за рахунок бюджету громади, що вказує на прийняття ОСОБА_7 рішення при реальному конфлікту інтересів.

Вказані вище обставини слугували підставою для звернення позивача до 7-го управління ДСР НП України з проханням скласти у відношенні вищевказаних осіб протоколів про адміністративне правопорушення.

Водночас, відповідач, одержавши вказані заяви від ОСОБА_1 не вчинив належних дій з метою перевірки обставин, викладених у зверненнях ОСОБА_1 (направлення запиту з метою отримання документів, тощо), а обмежився наданням листів аналогічного змісту, що, відповідно, вказує на те, що фактично заяви позивача від 19.08.2024 (у кількості 3 шт.) розглянуто відповідачем не в повному обсязі, без надання оцінки всім доводам заявника, без зазначення наявності чи відсутності підстав для притягнення осіб, вказаних у заяві до адміністративної відповідальності.

При цьому, слід зауважити, що суб`єкт, якому адресовано звернення, зобов`язаний, зокрема, перевіряти викладені в зверненнях факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомити громадянина про наслідки розгляду звернення.

Отже, не будь-яка відповідь на звернення може свідчити про розгляд такого звернення, оскільки його розгляд (як результат діяльності суб`єкта, якому адресовано звернення) повинен відповідати вимогам чинного законодавства.

Суд зазначає, що відсутність належним чином обґрунтованих відповідей 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України за результатами розгляду кожної із трьох заяв позивача від 19.08.2024 заяв позивача вказує на не вчинення суб`єктом владних повноважень необхідних дій, які він повинен був вчинити, відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про вчинення відповідачем бездіяльності щодо належного розгляду кожної із трьох заяв ОСОБА_1 від 19.08.2024.

Щодо обрання належного захисту порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Слід зазначити, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту, згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до ч.1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 КАС України Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд зазначає, що оскільки відповідачем складено відповіді від 17.09.2024 за наслідками розгляду заяв ОСОБА_1 від 19.08.2024 (у кількості 3 шт.), проте такі відповіді визнані судом такими, що не відповідають вимогам законодавства, тому належним способом захисту прав ОСОБА_1 є визнання неправомірними дій начальника 7-го управління ДСР НП України стосовно належного та в повному обсязі розгляду кожної із трьох заяв ОСОБА_1 від 19.08.2024 та зобов`язання останнього повторно розглянути кожну із трьох заяв ОСОБА_1 від 19.08.2024 та надати детальну інформацію про результати попереднього розгляду, з урахуванням висновків суду.

Щодо доводів позивача про наявність у нього статусу викривача, що є підставою для попереднього внесення відповідачем 1 інформації про розгляд його заяви до Єдиного порталу повідомлень викривачів, суд зазначає наступне.

Розділом VIII Закону № 1700-VII визначено вимоги щодо віднесення особи до викривача корупції, гарантії захисту викривачів, забезпечення умов для здійснення повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень чи інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому законодавство України розрізняє заявників та викривачів.

Різниця між ними полягає в тому, що будь-яка людина може повідомити про корупцію, якщо переконана, що її інформація є достовірною, але не завжди той, хто повідомив про корупцію, є викривачем.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону № 1700-VII до повноважень Національного агентства належать, зокрема, надання рекомендаційних роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів, захисту викривачів.

Відповідні роз`яснення НАЗК розміщені за адресою в мережі Інтернет (https://wiki.nazk.gov.ua/category/vykryvachi-koruptsiyi/), в яких, зокрема, визначено відмінності між викривачем і заявником, вимоги та порядок надання інформації пов`язаної з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, які розділяються на такі ознаки:

- Закон № 1700-VII встановлює вимоги до джерела, з якого викривачу стала відома інформація про корупцію.

Джерелом інформації може бути: трудова і професійна діяльність - тобто, коли про корупційні правопорушення дізнаються під час роботи, господарська діяльність, громадська діяльність, наукова діяльність, проходженням служби чи навчання, участь у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

- викривач володіє фактичними даними про обставини правопорушення: місце вчинення правопорушення, час його вчинення, особу, яка вчинила корупцію. Ця інформація може бути перевірена і підтверджує можливе вчинення корупції. Також можна надавати документи, які підтверджують вчинення злочину.

- викривач повідомляє про корупцію, використовуючи передбачені Законом № 1700-VII способи, а саме: внутрішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону - способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем керівнику або уповноваженому підрозділу (особі) органу, юридичної особи, у яких викривач працює, проходить службу чи навчання або на замовлення яких виконує роботу, а так само до органу вищого рівня, уповноважена особа якого здійснює контроль за дотриманням антикорупційного законодавства на підвідомчих підприємствах, в установах та організаціях; зовнішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону - шляхи повідомлення інформації викривачем через фізичних чи юридичних осіб, у тому числі через засоби масової інформації, журналістів, громадські об`єднання, професійні спілки тощо; регулярні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень - способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем органам прокуратури. Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань. Національному агентству з питань запобігання корупції.

Таким чином, якщо особа, що повідомила про корупційне порушення, дотрималася трьох умов, вона вважається викривачем. Якщо ж хоча б один з пунктів не врахований під час повідомлення про корупцію - особа є заявником.

При цьому, повинно бути повідомлено про порушення саме Закону України «Про запобігання корупції», а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження.

Також в роз`ясненнях НАЗК зазначається, що наявність статусу викривача може підтверджуватись документами про здійснення ним повідомлення.

Такими документами можуть бути копія:

1) відповіді органу, юридичної особи публічного права, юридичної особи, зазначеної в ч. 2 ст. 62 Закону на повідомлення (заяву, скаргу тощо) викривача;

2) листа органу, юридичної особи публічного права, (юридичної особи, зазначеної в ч. 2 ст. 62 Закону) про результати попередньої перевірки повідомлення;

3) повідомлення Національному агентству про початок досудового розслідування за участю викривача (відповідно до вимог ч. 9 ст. 214 КПК України);

4) повідомлення Національному агентству про участь викривача у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією (відповідно до вимог ч. 5 ст. 257 КУпАП).

Наведений перелік не є вичерпним, наявність статусу викривача в особи у зв`язку із здійсненим нею повідомленням можуть підтверджуватися й іншими документами, виданими уповноваженими органами.

В межах спірних правовідносин, заявник за власним розсудом за відсутності відповідного письмового документа НАЗК наділив себе статусом викривача корупції.

Враховуючи не надання ОСОБА_1 документа про наявність статусу викривача в особи, у зв`язку із здійсненим ним повідомленням, виданого уповноваженими органами, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ним набуття такого статусу та відсутності підстав для зобов`язання відповідача внести відомості про розгляд заяв ОСОБА_1 до Єдиного порталу повідомлень викривачів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат не проводиться у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Сухини Олександра Олександровича - начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань НП України (вул. Весніна, 14, під`їзд 1,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61023) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України стосовно належного та в повному обсязі розгляду кожної із трьох заяв ОСОБА_1 від 19.08.2024.

Зобов`язати начальника 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України повторно розглянути заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 19.08.2024 (у кількості 3 шт.) та надати детальну інформацію про результати попереднього розгляду кожної із трьох заяв ОСОБА_1 від 19.08.2024, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко