Справа № 320/46671/24
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року Справа № 320/46671/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КВІЗАЛІС"

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "КВІЗАЛІС" (далі позивач, ТОВ "КВІЗАЛІС", товариство) із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Київській області, контролюючий орган), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а) про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, що оформлене листом про результати розгляду документів за № 6485/АП/10-36-09-04-08 від 22.08.2024 року;

- зобов`язати Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а) видати Товариству з обмеженою відповідальністю «КВІЗАЛІС» (код ЄРПОУ 35393644, адреса: 01030,м. Київ, вул. Ярославів Вал, 14А, офіс 87-1) ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121.

Позиції сторін

Позивач вказує про те, що отримав лист від контролюючого органу №6815/АП/10-36-09-04-08 від 06.09.2024 в якому повідомлено про те що термін дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, продовжено до 10.09.2024.

Враховуючи що з 01.07.2019 в Законі України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481 вступили в силу зміни згідно постанови КМУ від 19.06.2019 №545 щодо необхідності суб`єкт господарювання який здійснює торгівлю зокрема пальним мати на те відповідну ліцензію, відповідно до ст. 15 даного Закону визначено порядок отримання відповідної ліцензії суб`єктом господарювання, умови її видання контролюючим органом.

ТОВ «КВІЗАЛІС» наполягає, що ним подано до контролюючого органу всі передбачені законодавством документи: документи на підтвердження право власності/користування/розпорядження земельною ділянкою, дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, паспорти на посудини, що працюють підтиском, які відносяться до об`єктів контейнерного типу, у відповідності до вимог Закону №481 але відповідач своїм листом про результати розгляду документів за № 6485/АП/10-36-09-04-08 від 22.08.2024 відмовив товариству у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121 у зв`язку із не наданням акту вводу в експлуатацію або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального.

Позивач зауважив що здійснює діяльність з реалізації пального через мережу АЗС, в тому числі модульного/контейнерного типу. Враховуючи п. 3 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою КМУ №1442 від 20.12.1997 роздрібна торгівля нафтопродуктами здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання документів дозвільного характеру та ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Торгівля нафтопродуктами призначеними для відпуску споживача, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автозаправних станцій та автогазозаправних пунктів. Враховуючи п.п. 3.2, 3.3, 3.6, 3.9, 3.32, 3.38, 3.40, 3.41, 3.63, 10.9 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», позивач зазначає, що його АЗС є рухомим майном, яке не може бути введено в експлуатацію згідно містобудівного законодавства. Вказуючи на положення ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.042011 №461 в редакції постанови КМУ №750 від 08.09.2015, застосовуючи класи наслідків, товариство додає, що модуль для заправки автомобілів зрідженим газом стаціонарний заправник СЗГ-10 за спірним місцем розташування заправник газу не пов`язаний із земельною ділянкою фундаментами та являє собою модульну установку заводського виготовлення, яка може бути вільно переміщена за допомогою вантажно-транспортних засобів без втрати функціонального призначення, що підтверджується технічною документацією. В паспорті на стаціонарні заправники газу СЗГ-10 вказано, що вони є виробом підвищеної заводської готовності. Вказане також відображено у висновку будівельно-технічної експертизи. АЗС позивача відноситься до типу В-заправки з роздільним (модульним) наземним резервуаром ємністю 80 м. куб. включно та за категорією відноситься до ІІ категорії потужності (середньої).

Позивач наполягає, що оскільки при улаштуванні АЗС позивач не здійснював будь-яких будівельних робіт, обладнання позивача розміщено на твердому майданчику, без улаштування фундаменту то розміщення таких АЗС не потребує документів, що дають право на їх будівництво, та, відповідно, вони не підлягають прийняттю в експлуатацію в розумінні Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

ТОВ «КВІЗАЛІС» відмітило, що надсилало до контролюючого органу заяву та документи засобами поштового зв`язку (заява від 07.08.2024 б/н) та подавало заяву в електронному вигляді (заява від 05.08.2024 б/н). Отримання документів засобами поштового зв`язку 09.08.2024 відповідачем не заперечується.

Спірну відмову відповідача товариство вважає протиправною, просить суд скасувати та зобов`язати видати спірну ліцензію.

Відповідач не погоджується із позовними вимогами та вважає відсутніми підстави для їх задоволення, оскільки отримавши заяву від ТОВ «КВІЗАЛІС» від 05.08.2024 б/н щодо отримання спірної ліцензії, до заяви було додано лише платіжну інструкцію від 05.08.2024 №201, у зв`язку з чим, контролюючим органом листом про результати розгляду документів за № 6485/АП/10-36-09-04-08 від 22.08.2024 року повідомлено про прийняте рішення щодо відмови у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121.

Відповідач, вказуючи на положення ч. 23, ч. 34, ч. 36, ч. 39, ч. 42, ч. 43, ч. 44, ч. 45, ч. 51 ст. 15 Закону №481, наполягає, зокрема, що ліцензії на всі види діяльності, передбачені вказаною статтею, видаються за умови обов`язкової реєстрації об`єкта оподаткування відповідно до вимог пункту 63.3 ст. 63 ПК України, ліцензії видаються на підставі поданих суб`єктом господарювання документів, уповноваженими КМУ органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років, не пізніше 10 календарних днів з дня отримання документів від суб`єкта господарювання. Ліцензія видається на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

ГУ ДПС у Київській області відмічає, що товариством в порушення ст. 15 Закону №481 не було надано усіх визначених законодавством документів на отримання спірної ліцензії визначених ч. 42 ст. 15 даного Закону, надані до суду документи не були долучені товариством до заяви від 05.08.2024.

Зауважив, що отримавши засобами поштового зв`язку заяву від 07.08.2024 б/н та документи від позивача ГУ ДПС у Київській області прийнято рішення оформлене листом від 22.08.2024 №6483/АП/10-36-09-04-08 про відмову видачі спірної ліцензії оскільки не надано суб`єктом господарювання документів визначених ч. 45 ст. 15 Закону №481 акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації або відповідний сертифікат про прийняття в експлуатацію, а також документи на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності.

Відповідач вважає, що правомірно відмовив товариству у видачі спірної ліцензії, діяв відповідно до вимог чинного законодавства України.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

05.12.2024 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.12.2024 ухвалою суду вирішено перейти із спрощеного розгляду позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи № 320/46671/24 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 13 січня 2025 року о 14:00 год.

13.01.2025 в судове засідання з`явились представник позивача Полуян М.М. та представник відповідача Янковий Д.В.

За наслідками проведення судового засідання, судом ухвалено на місці оголосити перерв для надання представнику позивача часу на ознайомлення із відзивом відповідача.

Наступна дата судового засідання визначена 28.01.2025 о 10:30 год., про що сторони по справі повідомлені належним чином.

28.01.2025 в судове засідання з`явились представник позивача Доценко О.В. та представник відповідача Янковий Д.В.

За наслідками проведення судового засідання судом на місці ухвалено оголосити перерву для надання відповідачем додаткових доказів у справі.

Наступна дата судового засідання визначена 06.02.2025 об 11:30 год., про що сторони по справі повідомлені належним чином.

28.01.2025 представником позивача подано до суду пояснення та додаткові докази.

06.02.2025 представником відповідача долучено до справи додаткові докази.

06.02.2025 в судове засідання з`явились представник позивача Бєляєва Я.В. та представник відповідача Янковий Д.В.

В судовому засіданні представник позивача Бєляєва Я.В. підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача Янковий Д.В. в судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні.

З`ясувавши думку учасників по справі, судом на місці ухвалено завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Таким чином, суд завершує розгляд справи у порядку письмового провадження враховуючи позиції сторін та наявні в матеріалах справи письмові докази.

Встановлені обставини судом

ТОВ «КВІЗАЛІС» є юридичною особою з 17.09.2007 за місцем знаходженням м. Київ, вул. Ярославів вал, буд. 14-А, офіс 87-1 (Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань зі зміною місцезнаходження).

Товариство суб`єктом господарювання за основним видом економічної діяльності 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Та є платником ПДВ з 01.09.2016 (Витяг з Реєстру платників податку на додану вартість №840).

ТОВ «КВІЗАЛІС» здійснювало реалізацію пального за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, на підставі ліценції на право роздрібної торгівлі пальним, виданої ТОВ «КВІЗАЛІС» з реєстраційним номером 1900490.

Листом Головного управління ДПС у Київській області про надання інформації, за №6815/БР 10-36-09-04-08 від 06.09.2024 року, позивача повідомлено, що термін дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, виданої ТОВ «КВІЗАЛІС» з реєстраційним номером 1900490 за адресою місця роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, - до 10.09.2024 року, та внесені Законом від 18.06.2024 №3817-ІХ які набули чинності 27.07.2024 зміни до Закону №481 передбачають обов`язкову сплату чергового платежу за ліцензію та/або якщо закінчився термін дії ліцензії.

ТОВ «КВІЗАЛІС» подано засобами електронного зв`язку заяву від 05.08.2024 б/н щодо отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, на 3 ємності загальною місткістю 28000 літрів, та до заяви долучено копію платіжної інструкції від 05.08.2024 №201.

За результатом розгляду вказаної заяви та доданих до неї матеріалів Головним управлінням ДПС у Київській області, надіслано лист про результати розгляду документів за №6485/БР/10-36-09-04-08 від 22.08.2024 року до ТОВ «КВІЗАЛІС» про відмову у видачі ліцензії. Згідно з цим листом ГУ ДПС у Київській області, ТОВ «КВІЗАЛІС» відмовлено в отримані ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі пальним з наступних підстав:

«За результатами розгляду документів, поданих ТОВ «КВІЗАЛІС» встановлено, що суб`єкт господарювання не надав акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального.

Враховуючи викладене вище, на підставі ст. 15 Закону № 481 ГУ ДПС у Київській області прийнято рішення про відмову у видачі ТОВ «КВІЗАЛІС» ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою провадження діяльності: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121.»

Тож, ТОВ «КВІЗАЛІС» надіслано засобами поштового зв`язку до ГУ ДПС у Київській області заяву від 07.08.2024 б/н та долучено до неї копії документів щодо отримання ліцензії за аналогічно вказаним об`єктом:

документи, що підтверджують право власності/користування/розпорядження земельною ділянкою договір дарування земельної ділянки в с. Хотів по вул. Шевченка, Києво-Святошинського району Київської області від 10.07.2014; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.06.2024; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 17.05.2019 на підставі договору оренди №1 від 17.05.2019 на площу 0.0561 га зі строком дії 16.05.2020 із правом пролонгації та передачі в суборенду; договір оренди земельної ділянки №1 від 17.05.2019; Акт прийому передачі об`єкта оренди за договором оренди №1; додаткова угода №1;

дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки - № UA0064470-8 від 18.10.2022 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; №1308.22.32 від 22.09.2022 щодо виконання небезпечних робіт, технічного обслуговування машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, зберігання ємностей зі зрідженим газом; №1196.21.32 від 11.08.2021 щодо виконання заповнення, зливу і ремонту балонів, контейнерів, цистерн та інших ємностей.., їх зберігання;

паспорти на посудини, що працюють під тиском, які відносяться до об`єктів контейнерного типу, у відповідності до вимог Закону №481 щодо надання інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства дозволи №1293.22.32 від 28.09.2022 щодо експлуатації обладнання, що працює під тиском.., обладнання та захисні системи…; №728.20.32 від 19.02.2020 щодо виконання газонебезпечних робіт та робіт у вибухопожежонебезпечних зонах; №729.20.32 від 19.02.220 щодо експлуатації обладнання та захисних систем призначені для експлуатації (застосування) в потенційно вибухонебезпечному середовищі...

ГУ ДПС у Київській області прийнято рішення оформлене листом від 22.08.2024 №6483/АП/10-36-09-04-08 про відмову видачі спірної ліцензії оскільки не надано суб`єктом господарювання документів визначених ч. 45 ст. 15 Закону №481 акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації або відповідний сертифікат про прийняття в експлуатацію, а також документи на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності та документи на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності.

Сторонами у справі не заперечується надіслання позивачем заяв встановленими та зазначеними вище двома способами із долученими до них перелічених вище документів.

Позивач наполягає на подані до контролюючого органу всіх необхідних документів визначених чинним законодавством.

В свою чергу відповідач вважає, що товариством не подано всі необхідні документи а саме: акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, та документи на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності.

Відповідно, предметом спору у справі є рішення ГУ ДПС у Київській області про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним, що оформлене листом про результати розгляду документів за № 6485/АП/10-36-09-04-08 від 22.08.2024 року, яке підлягає перевірці судом на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) з дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначені в ч. 3 даної статті кодексу.

Застосовано судом норми права та висновки суду

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначено Законом України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» із змінами і доповненнями (далі - Закон № 481).

Статтею 1 Закону № 481 встановлено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції / автогазозаправної станції / газонаповнювальної станції / газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.

Порядок роздрібної торгівлі пальним встановлено статтею 15 Закону № 481.

Так, роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Ліцензії на всі види діяльності, передбачені цією статтею, видаються за умови обов`язкової реєстрації об`єкта оподаткування відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.

Після видачі/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального податковий орган вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/анулювання відповідної ліцензії.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється.

Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа або посадовою особою органу ліцензування.

Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом.

Повідомлення про необхідність внесення чергового платежу за ліцензію автоматично формується та направляється органом ліцензування суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за 30, за 20, за 10 та за 5 днів до настання терміну сплати за відповідну ліцензію в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №545 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 01.07.2019, територіальні органи ДФС визначено органом ліцензування господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що для здійснення господарської діяльності, зокрема, з роздрібної торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. Вичерпний перелік документів, що подається разом із заявою про отримання ліцензії, визначений статтею 15 Закону № 481/95-ВР. У цьому переліку, крім іншого, визначено акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства.

Підставою відповідача для відмови у видачі ліцензії зазначено те, що позивачем не надано документів - акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального та документи на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності.

Відповідно до пункту 3 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20 грудня 1997 року (далі - Правила), роздрібна торгівля нафтопродуктами здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання відповідних документів дозвільного характеру та ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів.

У ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» наведено визначення автозаправної станції це комплекс будинків, споруд, технологічного обладнання, призначений для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту) (далі автотранспорт) (п. 3.2 ДБН).

За визначенням п. 3.3 ДБН, автомобільна газонаповнювальна компресорна станція (далі АГНКС) це автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки стисненим природним газом.

Також у вказаних ДБН наведено визначення таких видів АЗС:

багатопаливна автозаправна станція (далі БП АЗС) - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначено для заправлення автотранспорту моторним паливом двох або трьох видів, серед яких дозволяється рідке моторне паливо (бензин та/або дизельне паливо) (п. 3.6 ДБН);

блочна автозаправна станція це автозаправна станція з підземним розташуванням резервуарів зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розміщенням паливороздавальних колонок (далі ПРК) над резервуаром зберігання палива та виконана як цілісний заводський виріб (п. 3.9 ДБН);

контейнерна автозаправна станція - установка для відпуску нафтопродуктів, яка складається з резервуара і паливороздавальної колонки, зблокованих в єдиному контейнері (п. 3.32 ДБН);

модульна автозаправна станція - автозаправна станція з наземним розташуванням резервуарів для зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розосередженим розташуванням ПРК та резервуара зберігання палива (п. 3.38 ДБН);

паливозаправний пункт - автозаправна станція, яка розташована на території підприємства і призначена для заправлення автотранспорту, який належить підприємству (п. 3.40 ДБН);

пересувна АЗС - комплексна установка технологічного обладнання, змонтованого на автомобільному шасі або причепі, для транспортування та відпуску нафтопродуктів (п. 3.41 ДБН);

традиційна автозаправна станція - автозаправна станція з підземним розташуванням резервуарів зберігання палива, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки рідким моторним паливом (бензином, дизельним паливом); характеризується розосередженим розташуванням резервуарів зберігання палива і паливно-роздавальних колонок (п. 3.63 ДБН).

Згідно пункту 10.8.14 ДБН Б.2.2-12:2019 класифікацію АЗС за категоріями наведено у таблиці 10.9, згідно якої розрізняють такі типи АЗС за їх технологічними рішеннями:

Тип А розміщення резервуара відносно ПРК роздільне (традиційне), відносно поверхні ділянки підземне;

Тип Б розміщення резервуара відносно ПРК зблоковане (блочне), відносно поверхні ділянки підземне;

Тип В розміщення резервуара відносно ПРК роздільне (модульне), відносно поверхні ділянки наземне;

Тип Г розміщення резервуара відносно ПРК зблоковане (контейнери), відносно поверхні ділянки наземне.

Також АЗС класифікують за їх потужністю (за місткістю резервуарів і кількістю автозаправок в годину) на І мала категорія; ІІ середня; ІІІ велика.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно частини другої статті 39 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011№461 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 №750) передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (ССІ), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації та за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Суд зазначає, що позивач має АЗС яке відноситься до типу В заправки з роздільним (модульним) наземним резервуаром ємністю 80м куб. включно та за категорією відноситься до ІІ категорії потужностей (середньої), що не спростовується відповідачем у справі.

З наданого до суду копії висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 26.07.2024 №4-07/24 ФОП ОСОБА_1 вбачається висновок про те, що модулі для заправки автомобілів зрідженим газом (1- резервуар для ЗВГ заводський №313, дві паливороздавальні колонки типу DRAGON 5, насос Hidro-Vacuum тип SKC 4.08.5.1160 LPG заводський №441384, 2- колонка паливнороздавальна Геркон 01-1 КЕД-50-0,25-1-1 та резервуар РН2-12-1900 заводський №0115/19) та модуль для заправки автомобільним паливом ПЗП1-6-2-1 (1-резервуар наземний двостінний РН2-6-1500, комплект технічного обладнання, драбини, площадки ПРК з навісом, метрошток, колонка паливороздавальна NOVA 1КЕД50-0,25-1-А-1-01В), що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121 є рухомим майном, не пов`язаним з земельною ділянкою фундаментом, яке не може бути введене в експлуатацію згідно містобудівного законодавства, оскільки не відноситься до об`єктів будівництва, їх встановлення не відноситься до будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту.

Крім того, експертом встановлено, що модуль для заправки автомобілів зрідженим газом стаціонарний заправник газу (СЗГ-10) встановлений на вимощенні з бруківки та на ґрунт з підкладенням бруківки без кріплення, що забезпечує вільне переміщення модулю за допомогою вантажно-транспортних засобів без його пошкодження (знецінення) та зміни призначення; вимощення з бруківки не є підземною частиною споруди, яка сприймає навантаження від несучих конструкцій і передає їх на основу, та не підпадає під поняття «фундамент» у визначенні нормативних документів; вимощення з бруківки, на якій змонтовано модуль є лише рівною площиною, що виключає деформацію рами модуля для заправки автомобілів зрідженим газом, забезпечує статичну роботу установки та її здатність зберігати необхідні експлуатаційні якості протягом розрахункового строку експлуатації.

Відтак, експертом означено, що модуль для заправки автомобілів зрідженим газом та модулі для заправки автомобільним паливом, що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121 являють собою модульні установки заводського виготовлення, які можуть бути вільно переміщенні за допомогою вантажно-транспортних засобів без пошкодження (знецінення) зміни призначення, що підтверджується технічною документацією, відповідно, модуль для заправки автомобілів зрідженим газом стаціонарний заправник газу (СЗГ-10), що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121 не є нерозривно пов`язаним із земельною ділянкою фундаментом, може бути вільно переміщеним за допомогою вантажно-транспортних засобів без пошкодження (знецінення) та зміни призначення, а тому не підпадає під визначення «нерухоме майно» в трактуванні діючих нормативно-правових актів

Згідно паспорту та інструкції по експлуатації №054/17 ПЗП1-6-2-1 ТУ У 28.1-5-2013, вбачається, що паливозаправний пункт ПЗП1-6-2-1 тип ПРК NOVA 1КЕД50-0,25-1-А-1-01В виготовлений на заводських умовах відповідно до вимог технічних умов ТУ У 28.1-5:2013 і технічною документацією, погодженою і затвердженою в установленому порядку. ПЗП є автозаправним пунктом з наземним розташуванням для зберігання палива, до складу якого входять резервуар зберігання палива, технологічне обладнання паливнороздавальні колонки (ПРК), виконаний як єдиний виріб. Відповідно до затвердженого генплану, ПЗП встановлюється на майданчик, що має тверде «негорюче покриття, стійке до нафтопродуктів, поверхня якого має бути піднята над планувальною відміткою прилягаючої території не менше ніж на 0.1м. Пункт паливозаправний може транспортуватися замовникові автомобільним і залізничним транспортом та у частині дії кліматичних чинників по ДСТУ 15150-69 умов: транспортування 8, зберігання 6.

Відповідно до паспорту резервувару наземного двостінного РН2-6-1500 ТУ У 28.2-1:2005, двостінний резервуар складається з одностінного внутрішнього резервуара (без нанесення зовнішнього захисту від корозії) та зовнішньої оболонки навколо вказаного резервуара, що створює герметичний простір, призначений для виявлення можливих витоків рідин, що знаходяться в резервуарі. Резервуар являє собою стальну зварну місткість циліндричної форми з плоскими днищами, що встановлюється горизонтально. Конструкція резервуара передбачає наземне розташування, покриття резервуара грунтом, для строповки при переміщенні чи транспортуванні порожнього резервуара встановлені скоби в кількості 2 штук.

Згідно наданих копії сертифікату відповідності пункту паливозаправного типу ТЗП (ПЗП) зареєстрованого в Реєстрі Системи за №UA1.066.0017251-17, згідно якого ТЗП виготовляється серійно з 30.10.2017 до 29.09.2019 за ТУ У 28.1-3390985-001:2005.

Відповідно до сертифікату зареєстрованого в Реєстрі Системи за № UA1.148.0039614-16, резервуари сталеві циліндрічні горизонтальні, одностінні та двостінні для наземного та підземного збереження, прийому і видачі нафтопродуктів, місткістю від 1000 до 130000 літрів, відповідають технічним умовам ТУ У 28.2-33290985 001:2005, випускаються серійно з 22.11.2016 по 20.11.2018.

У висновку, модуль для заправки автомобілів зрідженим газом стаціонарний заправник газу СЗГ-10, що розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121 є рухомим майном, не пов`язаним з земельною ділянкою фундаментом, яке не може бути введене в експлуатацію згідно містобудівного законодавства, оскільки не відноситься до об`єктів будівництва, його встановлення не відноситься до будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту.

Суд враховує у справі висновки Верховного Суду сформовані у постанові від 09.08.2022 у справі № 580/2513/21, в якій вказано що для отримання ліцензії на роздрібну торгівлю пальним суб`єкт господарювання зобов`язаний подати до ліцензійного органу акт вводу в експлуатацію об`єкта, акт готовності об`єкта до експлуатації або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта щодо виконаного цілісним заводським виробом стаціонарного АЗС, проте такий обов`язок не виникає, якщо АЗС розміщено на бетонному майданчику як цілісний заводський виріб і для його установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема, улаштування фундаменту.

Вирішуючи дану справу, суд враховує правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 640/27953/21, як такий, що є ревалентним до спірних правовідносин, відповідно до якого визначено, що установлення на бетонний майданчик АЗС, які виконані як цілісний заводський виріб і для їх установлення не передбачено будь-яких будівельних робіт, зокрема улаштування фундаменту, не є будівництвом, а тому при розміщені такої АЗС не виникає обов`язку щодо прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва.

З наданих позивачем документів до суду АЗС ТОВ «КВІЗАРІС» (3 ємності), зазначена у заявах про видачу ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним, відноситься до модульних автозаправних станцій, тобто до автозаправних станцій з наземним розташуванням резервуарів для зберігання палива, улаштування яких здійснювалось без проведення будівельних робіт, оскільки обладнання та споруди розміщені без фундаменту та без підземного розміщення резервуарів.

Таким чином, оскільки при улаштуванні АЗС позивач не здійснював будь-яких будівельних робіт, обладнання позивача розміщено на бетонному майданчику, без улаштування фундаменту, без підземного розміщення резервуарів суд зазначає, що розміщення таких АЗС не потребує документів, що дають право на їх будівництво, та, відповідно, вони не підлягають прийняттю в експлуатацію в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Щодо твердження відповідача про не надання до контролюючого органу документів на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності, суд зазначає, що вимога вказаних документів у суб`єкта господарювання згідно ст. 15 Закону №481 не передбачена.

Таким чином суд зазначає про необґрунтовані доводи відповідача щодо необхідності позивачу подавати за предметом отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою провадження діяльності м. Київ, с. Хотів, вул. Шевченка, 121 акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального та документи на право власності чи право користування на обладнання, яке буде експлуатуватися за місцем провадження діяльності.

Суд приходить до висновку, що позивач подав усі необхідні документи які необхідні для отримання спірної ліцензії зазначені вище та досліджені судом. Протилежного відповідачем належними та достатніми доказами суду не доведено.

У висновку, суд визнає протиправним та скасовує рішення ГУ ДПС у Київській області про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, що оформлене листом про результати розгляду документів за № 6485/АП/10-36-09-04-08 від 22.08.2024 року, оскільки таке рішення не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Щодо обставин подання позивачем заяви на отримання спірної ліцензії суд враховує та зазначає, що згідно ст. 15 Закону №481 ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам).

За даною справою позивач подав заяви на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та документи через електронний кабінет 05.08.2024 (заява форми Додатку 2.3 разом із платіжним документом) та поштою (рекомендованим листом) 07.08.2024.

Суд враховує, що подані заяви стосувались одного і того ж самого предмету запиту отримання ТОВ «КВІЗАЛІС» ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, що виключає відокремлення заяв одна від одної за змістом та предметом розгляду. Позивач за висновками суду використав право на подання заяв означеними двома способами, що не мають за собою наслідки відмови у прийнятті заяв з підстав не дотримання порядку такого подання, враховуючи при цьому, що такі ідентичні за предметом заяви були прийняті та розглянуті відповідачем.

Як встановлено судом, відповідачем на заяву від 07.08.2024 із документами, що отримана поштою, було прийнято рішення оформлене листом від 22.08.2024 №6483/АП/10-36-09-04-08 про відмову у видачі товариству спірної ліцензії за спірним об`єктом та підстави відмови загалом вказані ідентичні спірному рішенню за даною справою.

За висновками суду враховуючи наявність аналогічного рішення оформленого листом від 22.08.2024 №6483/АП/10-36-09-04-08 про відмову у видачі товариству спірної ліцензії, суд враховує таке та зазначає, що останнє не породжує наслідки визнання судом протиправним та скасування.

У відповідності ст.245 КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, зокрема, в тому числі суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у цій справі контролюючий орган не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Відтак, покладання на відповідача обов`язку видати ліцензію на роздрібну торгівлю пальним не вважатиметься втручанням у її дискреційні повноваження.

Зазначене також узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п.70 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Обермайєр проти Австрії" (Obarmeier v. Austria) від 28 червня 1990 року (заява № 11761/85); п.155 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гранд Стівенс та інші проти Італії" (GrandeStevensandOthers v. Italy) від 4 березня 2014 року (заява № 18640/10). При цьому, суд уважає що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права забезпечує ефективний захист його прав у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, задоволення позовних вимог в частині зобов`язання видати ліцензії на право зберігання, роздрібної торгівлі пальним є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде вирішено остаточно.

Відповідно, суд вважає необхідним задовольнити заявлену позивачем похідну позову вимогу зобов`язати відповідача видати Товариству з обмеженою відповідальністю «КВІЗАЛІС» ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Решта доводів сторін у справі не впливають на висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно положень ч.1 ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Інших витрат на час прийняття судом рішення позивачем по справі до стягнення не заявлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІЗАЛІС» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а) про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121, що оформлене листом про результати розгляду документів за № 6485/АП/10-36-09-04-08 від 22.08.2024 року;

Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а) видати Товариству з обмеженою відповідальністю «КВІЗАЛІС» (код ЄРПОУ 35393644, адреса: 01030,м. Київ, вул. Ярославів Вал, 14А, офіс 87-1) ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за місцем роздрібної торгівлі пальним: Київська область, Обухівський район, с. Хотів, вул. Шевченка, 121.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІЗАЛІС» (код ЄРПОУ 35393644, адреса: 01030,м. Київ, вул. Ярославів Вал, 14А, офіс 87-1) витрати по сплаті судового збору у сумі 6 056,00 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення рішення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.