Справа № 698/1020/24
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 698/1020/24
Провадження №2-а/698/8/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Лазаренка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Триліс Я.О.,

представника позивача адвоката Колісника С.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 230 від 04.12.2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 230 від 04.12.2024 року, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17500,00 грн., а справу закрити.

В обґрунтування позову посилався на те, що постановою про адміністративне правопорушення № 230 від 04.12.2024 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17500,00 грн.. Вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки йому не вручалася, в установленому законом порядку та спосіб, повістка із зобов`язанням з`явитися на 11 год. 00 хв. 15.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, як про це зазначено в постанові. Зазначає, що матеріали справи не містять даних про отримання повістки ним особисто, відмови від її отримання, застереження про відмову від отримання повістки, акту про вручення повістки, чи відеодоказів такого вручення. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази того, що у нього виник обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений у повістці від 04.12.2024 року, і що він ухилився від виконання цього обов`язку. За вказаних обставин вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою суду від 19.12.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та запропоновано відповідачу подати відзив на позов.

24.01.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було дотримано всі вимоги законодавства при розгляді справи про вчинення адміністративного правопорушення, в діяннях ОСОБА_1 , наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього постанову № 230 від 04.12.2024 року про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП, а оскаржувана постанова є законною та прийнятою в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав зазначених в ньому та звернув увагу суду відсутність доказів направлення виклику про які зазначено в оспорюваній постанові.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без участі представника за наявними в матеріалах справи документами.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, приписами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і по теперішній час.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, складає неявка військовозобов`язаного за викликом без поважних причин до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За правилами ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що 20.11.2024 року офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 ..

У протоколі про адміністративне правопорушення від 20.11.2024 року вказано, що 20.11.2024 року було виявлено, що ОСОБА_1 , 05.10.2024 року рекомендованим повідомленням з описом про вручення поштового відправлення була направлена повістка № 348387 для звірки даних на 11 год. 00 хв. 15.10.2024 року. Разом з тим, ОСОБА_1 на вказану дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, оскільки згідно довідки від 15.10.2024 року АТ «Укрпошта» рекомендоване повідомлення з описом про вручення поштового відправлення було повернуте у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, п.п. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзац 7 ч. 3, абзац 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац 1 ч. 1 та абзац 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно наданих у протоколі пояснень ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 в зв`язку з тим, що не отримував повістку, оскільки така не прибувала за його адресою проживання.

04.12.2024 року, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 20.11.2024 року, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення № 230, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17500 грн., у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стало те, що він не прибув без поважних причин у вказаний у повістці день до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про неявку до органу військового управління не повідомив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, п.п. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзац 7 ч. 3, абзац 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац 1 ч. 1 та абзац 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказана постанова винесена у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відомостей про вручення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови від 04.12.2024 року матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 05.10.2024 року АТ «Укрпошта» була направлена рекомендованим листом йому повістка № 348387, про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 11 год. 00 хв. 15.10.2024 року для звірки даних, однак на вказану дату та час він не з`явився.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем була отримана зазначена повістка, що б свідчило про належне повідомлення позивача щодо дати та часу на який необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як не надано суду і доказів направлення такої повістки та повернення без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Суд також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що повістка про необхідність ОСОБА_1 прибути 15.10.2024 року на 11 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 направлялася йому 05.10.2024 року рекомендованим листом через АТ «Укрпошта» чи вручалася в інший спосіб, визначений законодавцем.

Суд зауважує, що позивач у позовній заяві зазначає про те, що відсутні докази вручення позивачу повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому відповідач як суб`єкт владних повноважень у відповідності до положень ст. 77 КАС України зобов`язаний був надати докази в спростування зазначених доводів зважаючи на те, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому за змістом ч. 5 ст. 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Натомість, відповідач не надав до суду ні доказів вручення позивачу повістки ні інформації про обізнаність позивача у тому на яку дату його було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_2 як і доказів в підтвердження того, що позивача було повідомлено у встановленому законом порядку про таку дату, що спростовує доводи відповідача про не прибуття позивача без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначений обов`язок відповідач не виконав, оскільки ним не доведено правомірності своїх дій, які полягають у притягненні позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При цьому, суд вважає, що в даному випадку накладення на позивача адміністративного стягнення в розмірі зазначеному у постанові є необґрунтованим, оскільки при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем не враховано вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП, не надано жодного доказу на підтвердження застосування такого розміру адміністративного стягнення, без визначення штрафу у розмірі неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, як передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не встановлено належними, допустимими та достатніми доказами наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 75-77, 90, 139, 241, 245-246, 250, 255, 258, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 230 від 04.12.2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 230 від 04.12.2024 року винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17500 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Лазаренко