Справа № 371/1478/24
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 371/1478/24 Суддя (судді) першої інстанції: Поліщук А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Грибан І. О., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну Головного управління Національної поліції України в Київській області на рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2024 року (місце ухвалення: м. Миронівка, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 24.12.2024) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, третя особа: поліцейський СРПП ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області сержант поліції Петросян Рубен Ігорович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Миронівського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області, третя особа: поліцейський СРПП ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області сержант поліції Петросян Рубен Ігорович, в якому просив суд скасувати постанову серії ББА № 705104 від 02 жовтня 2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги запереченно, зазначено, що рішення суду першої інстанції постановлено при повному з`ясуванні усіх фактичних обставин справи та із вірним застосуванням норм матеріального права.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, поліцейським СРПП відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ББА № 705104 від 02 жовтня 2024 року, відповідно до якої позивач в цей день о 13 годині 45 хвилині в с. Росава Обухівського району Київської області по вул. Центральна керував автомобілем Тойота Лендкрузер, державний номерний знак НОМЕР_1 , з нанесеним на лобове скло тонуванням, що не відповідає вимогам ДСТУ 3649.2012, ДСТУ 5727-88, чим порушив п. 31.4.7 ПДР.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем достатніми, належними та допустимими доказами не підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону № 580-VIII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 31.4.7 «в» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: інші елементи конструкції встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість.

В примітці до Пунктом 31.4.7 «в» Правил дорожнього руху України зазначено, що на верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світло пропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727- 88.

Згідно ГОСТ 5727-88 світло пропускна здатність лобового скла авто не менше 75%, бокових - не менше 70%, задніх - обмежень немає.

Тобто адміністративна відповідальність водія за тонування лобового скла порушує вимоги ГОСТ 5727- 88 та унеможливлює керування автомобілем згідно із п. 31.4.7 «в» Правил дорожнього руху України лише у разі, якщо нанесене тонування на лобове скло зменшує його світло пропускну здатність більш ніж на 75%.

Як вірно зауважено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, матеріали справи не містять доказів, що тонування лобового скла автомобіля Тойота Лендкрузер, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач, має світло пропускну спроможність менше 75%.

У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд повинен бути безстороннім та не може перебирати на себе тягар доказування, про що Європейський суд з прав людини констатував у справах «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року (заява №36673/04) «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року (заява №926/08), «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року (заява № 10644/08).

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням та дією принципу верховенства права.

Виходячи з принципу верховенства права, конституційна презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 204/8036/16-а, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про безпідставність та необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, як наслідок необхідності задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

З матеріалів справи убачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги від 04.10.2024 №4; ордер про надання правничої допомоги від 04 жовтня 2024 року, акт про приймання-передачі робіт (наданих послуг) виконаних за договором про надання правничої допомоги від 07.10.2024 року.

Відповідно до змісту наданого акту, що позивач отримав послуги: - усна консультація з вивченням документів та правовий аналіз постанови, вимоги - вартість послуги склала 1000,00грн; - вивчення останні рішень/судової практики з аналогічних спорів - 1 год вартість послуги склала 1000,00грн; - складання позовної заяви - вартість послуги склала 8 000,00грн; - участь у судових засіданнях - вартість послуги склала 4000,00грн; Витрати на правову допомогу разом склали 14 000,00 грн.

Судом першої інстанції витрати на правову допомогу задоволено в частині заявленої послуги із складання позовної заяви в розмірі 8000,00грн.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.09.2019 у справі № 810/2760/17, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обсяг часу затрачений на збір доказів та складання позову є значно завищеним, оскільки зміст позову фактично зводиться до викладення обставин справи та норм матеріального права, тоді як позиція сторони щодо заявлених вимог є незначною. Обсяг доказів, врахованих судом першої інстанції, якими підтверджувалась протиправність спірної вимоги також не є значним.

Крім того, послуги з "вивчення предмету позовної справи, ознайомлення з чинним законодавством України" не є окремими послугами, які підлягають відшкодуванню, оскільки адвокат в рамках надання професійної правничої допомоги за умовами укладеного договору повинен надавати таку допомогу, що само по собі має на увазі аналіз документів, які є предметом спору, а також консультування позивача з приводу порушення його прав, а не в будь-який інший спосіб.

Також, колегія суддів враховує, що дана справа є справою незначної складності.

Практика судів адміністративною юрисдикції у подібних правовідносинах є численною. Заявлена позивачем сума гонорару є непропорційною до предмета спору та не має впливу на репутацію сторони, а тому не може бути відшкодована за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення суми витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь позивача до суми 2 000, 00 грн.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, щодо задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу проте належним чином не досліджено вартість понесених витрат, які підлягають відшкодуванню, а тому мотивувальна частина підлягає зміні.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 4 вказаної статті закріплено, що зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу понесених позивачем при апеляційному розгляді.

Як вбачається із змісту відзиву на апеляційну скаргу та акту про приймання-передачу робіт (наданих послуг) від 03.02.2025 витрати на правову допомогу склали 9 000,00 грн

Ознайомившись із змістом наданого відзиву на апеляційну скаргу, а також враховуючи інші процесуальні дії вчинені представником позивача в рамках даного апеляційного провадження колегія суддів приходить до переконання, що заявлена позивачем сума гонорару є непропорційною до предмета спору та не має впливу на репутацію сторони, а тому не може бути відшкодована за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі та підлягає зменшенню.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області на рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, третя особа: поліцейський СРПП ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області сержант поліції Петросян Рубен Ігорович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2024 року змінити, виклавши абзац 4 резолютивної частини таким чином:

«Стягнути із Головного управління Національної поліції в Київській області, , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , понесені ним судові витрати в розмірі 2 000 гривень (дві тисячі гривень)».

Стягнути із Головного управління Національної поліції в Київській області, на користь ОСОБА_1 , понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 1 000,00 гривень (одна тисяча гривень).

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя І. О. Грибан

(Повний текст постанови буде складено 11.02.2025)