Справа № 580/3806/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3806/24 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 99 від 01.04.2024 щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.04.2006 по 05.04.2007 та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності починаючи з моменту звернення про призначення пенсії по інвалідності, а саме з 01.04.2024.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 99 від 01.04.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про призначення з 25.03.2024 ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до його страхового стажу період проходження строкової військової служби з 18.04.2006 по 05.04.2007.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для призначення пенсії позивачу відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.03.2024 № 45, позивач у період з 18.04.2006 по 05.04.2007 проходив строкову військову службу.

Позивач 25.03.2024 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у якій просив зарахувати до страхового стажу вищевказаний період проходження строкової військової служби.

Рішенням від 01.04.2024 № 99 відповідач відмовив у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 7 років (наявний 6 років 5 місяців 8 днів), не зарахувавши період проходження військової служби з 18.04.2006 по 05.04.2007, оскільки згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутнє нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) gенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно частини першої статті 32 цього Закону особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час звернення за отриманням пенсії, позивачу виповнилося повних 36 років, а тому, зважаючи наявність у нього інвалідності ІІІ групи, згідно вимог статті 32 Закону № 1058-IV виникнення права на призначення пенсії по інвалідності залежить від наявності страхового стажу у 7 повних років.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач визнав страховий стаж позивача у 6 років 5 місяців 8 днів. Проте, відповідач відмовив у врахуванні до страхового стажу періоду проходження строкової військової служби з 18.04.2006 по 05.04.2007, оскільки згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутнє нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду у вказаний період.

Таким чином, для правильного вирішення даного спору належить встановити чи підлягає зарахуванню до страхового стажу, який враховуються при призначенні пенсії, період проходження позивачем строкової військової служби при відсутності відповідних відомостей у системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За визначенням статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 11 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час проходження позивачем строкової служби) загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, Службі безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також в органах Міністерства внутрішніх справ України;

Таким чином, позивач як особа, яка проходила строкову військову службу у Збройних Силах України, був особою, яка підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Наведене спростовує мотиви суду першої інстанції, з яких він виходив приймаючи оскаржуване рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 20 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час проходження позивачем строкової служби) страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Згідно статті 1 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час проходження позивачем строкової служби) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 14 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час проходження позивачем строкової служби) страхувальниками відповідно до цього Закону є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, - для осіб, зазначених у пунктах 7-9, 12-14 статті 11 цього Закону,

Частиною шостою статті 20 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час проходження позивачем строкової служби) передбачено, що за осіб, зазначених у пунктах 8, 11-14 статті 11 цього Закону, страхові внески сплачуються в порядку і строки, визначені Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів цільових фондів, з яких цим особам сплачуються відповідно грошове забезпечення, страхові виплати, допомога і компенсації.

Згідно частини шостої статті 21 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час проходження позивачем строкової служби) відомості про осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-10, 12-15 статті 11 цього Закону, подаються до територіального органу Пенсійного фонду страхувальниками-роботодавцями, відповідними підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу.

Отже, до страхового стажу законом віднесено період, у якому особа підлягала загальнообов`язковому державному страхуванню та за який сплачені страхові внески, зокрема, органами, які виплачують цій особі заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу та ними подано відомості про застрахованих осіб.

При цьому, згідно пункту 6 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС.

Так, зважаючи на відсутність відповідних записів у трудовій книжці, позивач на підтвердження страхового стажу в частині періоду проходження строкової військової служби з 18.04.2006 по 05.04.2007, надав військовий квиток та довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, позивач при зверненні до органу Пенсійного фонду України надав всі необхідні документи, про недоліки яких в оспорюваному рішенні не зазначено, а відтак, позивач виконав всі залежні від нього дії, спрямовані на підтвердження спірного періоду стажу.

Не зважаючи на це, відповідач все ж відмовив у врахуванні у страховий стаж позивача періоду військової служби з 18.04.2006 по 05.04.2007 внаслідок відсутності цих відомостей у системі персоніфікованого обліку.

Натомість, системний аналіз викладених вище правових норм дає підстави стверджувати, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до її страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для призначення (нарахування) пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на врахування спірного періоду до страхового стажу. Позивач не має відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Подібний підхід щодо застосування норм неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема у постановах від 20.02.2018 у справі №641/5501/17, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17 та від 30.07.2019 у справі № 373/2265/16-а, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 16.07.2020 у справі № 473/1471/17, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 11.10.2023 у справі № 340/1454/21 та ін.

Зважаючи на підтвердження факту проходження строкової військової служби передбаченими законом документами та відсутність вини позивача у відсутності відомостей про цей період у системі персоніфікованого обліку, то відмова відповідача у врахуванні спірного періоду до страхового стажу є неправомірною.

З урахуванням викладеного, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності, оскільки його страховий стаж складає більш як 7 років.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Щодо посилань скаржника на безпідставність стягнення на користь позивача судового збору, то суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що норми процесуального законодавства не містять виключень для органів пенсійного фонду в частині вимог щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 залишити - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова