Справа № 240/6674/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/6674/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просить: визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити, відповідно до положень п. п. 1- 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", додаткову винагороду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн з розрахунку на кожен місяць мого безперервного лікування після отриманого 20.09.2022 поранення.

В обґрунтування позову вказує, що у період із 20.07.2022 по 30.11.2022 проходив військову службу та приймав участь у бойових діях. Зазначає, що 20.09.2022 під час виконання бойового завдання отримав бойове травмування, у зв`язку з яким із 24.09.2022 по 06.10.2022 перебував на стаціонарному лікуванні. Однак, в порушення приписів постанови КМУ №168 за період лікування, відповідач протиправно не нараховував грошове забезпечення у розмірі 100000 грн. Такі дії відповідача вважає протиправними, а тому звернувся за їх захистом до суду.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, головуючим суддею у справі №240/6674/24 визначено суддю Липу В.А..

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Липи В.А. від 15.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2024 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/6674/24 було визначено суддю Лавренчук Ольгу Володимирівну.

Суддя Лавренчук О.В. своєю ухвалою від 26.07.2024 прийняла адміністративну справу до провадження та зобов`язала Військову частину НОМЕР_1 надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, копію особової картки військовослужбовця ОСОБА_1 за період 01.09.2022 по дату звільнення з військової служби.

Ухвалою від 26.07.2024 позовну заяву залишити без руху.

Ухвалою суду від 12.08.2024 продовжено розгляд справи.

Ухвалою суду від 01.11.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 копію особової картки військовослужбовця ОСОБА_1 за період 01.09.2022 по дату звільнення з військової служби. Копію ухвали суду відповідач отримав в електронному кабінеті підсистеми Електронний суд ЄСІТС 03.02.2025.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 05.02.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що згідно із наданими позивачем документами медичної статистики, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням (контузією) в період з 24 вересня 2022 року до 06 жовтня 2022 року. Відповідно до відомостей бухгалтерського обліку військової частини НОМЕР_1 за вересень 2022 року (за весь місяць) позивачеві було нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі збільшеному до 100 000 гривень. Тобто, за період стаціонарного лікування після поранення (контузії) у вересні 2022 року додаткову винагороду позивачеві виплачено у повному обсязі, що встановлений законом. Водночас, внаслідок відсутності у військовій частині НОМЕР_1 виписного епікризу №3007 від 06 жовтня 2022 року військової частини НОМЕР_2 , з якого вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні, у тім числі, у зв`язку із пораненням (контузією) в період з 01 жовтня 2022 року до 06 жовтня 2022 року, у жовтні 2022 року додаткову винагороду (бойові, тобто понад 30 000 гривень за місяць) позивачеві було виплачено лише за 25 днів період, протягом якого він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України згідно із довідкою від 02 лютого 2024 року №78. Таким чином, за 6 днів жовтня 2022 року позивачеві не було виплачено додаткову винагороду у розмірі збільшеному до 100 000 гривень внаслідок ненадання ним документів, які б достеменно підтверджували період його перебування на стаціонарному лікуванні у тім числі у зв`язку із пораненням (контузією) в період з 01 жовтня 2022 року до 06 жовтня 2022 року. Зазначену обставину відповідачем було встановлено лише після отримання доступу до документів цієї судової справи, тобто 03 лютого 2022 року. Представник відповідача зауважує, що неможливість здійснення таких виплат раніше зумовлена не бездіяльністю відповідача, а ненаданням самим позивачем виписного епікризу №3007 від 06 жовтня 2022 року військової частини НОМЕР_2 . Просить відмовити у задоволенні позову.

До відзиву додано картку особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2022 рік та інформаційну довідку про нараховане грошове забезпечення позивача за період червень-листопад 2022 року.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Сторонами не заперечується, що позивач у період із 20.07.2024 (а.с. 4) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Встановлено, що позивач 20 вересня 2022 року отримав вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму за обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойового завдання в складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , в районі населеного пункту АДРЕСА_1 , внаслідок артилерійського обстрілу.

Вказана вище обставина підтверджується довідкою №151/р від 12.10.2022 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) (а.с.12).

До позову додано:

- виписка №1275822 з медичної карти стаціонарного хворого у якій вказано, що позивач із 25.09.2022 по 30.09.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Міська клінічна лікарня Дніпропетровської міської ради" (а.с. 9);

- виписний епікриз №3007 з медичної карти стаціонарного хворого, у якій вказано, що позивач із 01.10.2022 по 06.10.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 10).

Звертаючись до суду з позовом позивач вважає, що у період перебування на стаціонарному лікуванні, пов`язаному з отриманою 20.09.2022 травмою, відповідач не нараховував та не виплачував додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000,00 гривень на місяць.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п.1 ст.9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і нині.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Спірним питанням в межах розгляду даної справи є право позивача на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за час перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з отриманням 20.09.2022 вибухової травми: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, акубаротравма (а.с. 12).

Порядок та умови виплати зазначеної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на час виникнення спірних правовідносин був встановлений рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою №248/1298 від 25.03.2022.

Пунктом 8 вказаного рішення визначено, що у період дії воєнного стану, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100000 грн за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

В подальшому, з метою врегулювання та встановлення єдиних підходів щодо порядку виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України прийнято рішення - окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29, яким серед іншого у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включати військовослужбовців, які [...] у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24.02.2022).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм в контексті спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що збільшена до 100 тисяч гривень додаткова винагорода виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з дня отримання поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії й підставою для видання наказу щодо виплати такої винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2022 №151/р про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) старшого сержанта ОСОБА_1 : 20 вересня 2022 року отримав: вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойового завдання в складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , в районі населеного пункту АДРЕСА_1 внаслідок артилерійського обстрілу (а.с. 12).

Під час розгляду справи встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні:

- із 25.09.2022 по 30.09.2022 у КНП Міська клінічна лікарня Дніпропетровської міської ради", згідно виписки №1275822 з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.9);

- із 01.10.2022 по 06.10.2022 у Військовій частині НОМЕР_2 , згідно виписного епікризу №3007 (а.с. 10).

Відтак, обидві умови (пов`язаність травми позивача із захистом Батьківщини та факт його перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами за період: із 25.09.2022 по 30.09.2022, із 01.10.2022 по 06.10.2022.

Відповідачем до відзиву додано картку особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2022 рік та інформаційну довідку про нараховане грошове забезпечення позивача за період червень-листопад 2022 року зі змісту яких вбачається, що позивачу за вересень 2022 року виплачено додаткову винагороду у розмірі 100000,00 гривень, тобто із урахуванням періоду перебування на стаціонарному лікуванні із 25.09.2022 по 30.09.2022.

Разом з тим, як вказує у відзиві представник відповідача та підтверджується наданими ним доказами, за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні із 01.10.2022 по 06.10.2022 позивачу не була нарахована та виплачена додаткова винагорода, визначену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у розрахунку 100000,00грн.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 261 та 262 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача вказував на відсутність у Військової частини НОМЕР_1 інформації про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період із 01.10.2024 по 06.10.2024, однак судом при дослідженні копії наданого позивачем виписного епікризу №3007 із медичної карти стаціонарного хворого встановлено, що у рядку "найменування і місцезнаходження закладу охорони здоров`я, куди направляється виписку" вказано "в/ч НОМЕР_1 ".

Доказів, що позивачем не були надані відповідачу медичні документи про період перебування на стаціонарному лікуванні із 01.10.2022 по 06.10.2022, матеріали адміністративної справи не містять.

Окрім того, відсутні також докази невиконання Військовою частиною НОМЕР_2 , у якій позивач проходив стаціонарне лікування із 01.10.2022 по 06.10.2022, вимог ст. 261 та 262 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України".

Отже, належними доказами підтверджується, що Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачу додаткову винагороду, визначену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у розрахунку 100000,00 грн на місяць за період його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з 25.09.2022 по 30.09.2022.

Однак, доказів нарахування та виплати вказаної вище додаткової винагороди за період із 01.10.2022 по 06.10.2022, матеріали адміністративної справи не містять.

Враховуючи встановлені судом обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача в частині не нарахування та невиплати додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у розрахунку 100000,00 грн за період його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із 01.10.2022 по 06.10.2022.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) відповідно до усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за періоди його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я 01.10.2022 по 06.10.2022 у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000,00 гривень на місяць (з розрахунку пропорційно дням його перебування на стаціонарному лікуванні) за періоди його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 01.10.2022 по 06.10.2022 з урахуванням раніше виплачених сум такої додаткової винагороди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

11.02.25