Справа № 600/87/25-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 лютого 2025 р. м. Чернівці справа № 600/87/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду позові ОСОБА_1 , в інтересах якого звернулась адвокат Поляк М.В., просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 у не розгляді заяви ОСОБА_1 про відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 22.11.2024 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити відстрочку від призову під час мобілізації громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою судді від 14.01.2025р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Від ІНФОРМАЦІЯ_1 27.01.2025 року надійшла заява про закриття провадження у справі, в якій зазначено, що Комісією з надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_4 було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 22.11.2024 року та прийнято відповідне рішення, яким відмовлено у оформленні відстрочки від призову під час мобілізації за ч.1 п.14 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відтак, представник відповідача, посилаючись на положення п.8 ч.1 ст.238 КАС України, просить закрити провадження у справі.

28.01.2025 року представник позивача подала клопотання, у якому зазначено, що враховуючи те, що відповідачем було прийнято рішення за результатом розгляду заяви позивача, отже припинено протиправну бездіяльність, що була одночасно і підставою, і предметом позову, а провадження підлягає закриттю у зв`язку із виправленням оскаржуваних порушень, адвокат просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат на оплату судового збору та витрат позивача на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Так, для закриття провадження відповідно до вказаної норми необхідним є настання сукупності наступних обставин: самостійне виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень чи після звернення позивача до суду з відповідним позовом, а також можливість повного відновлення законних прав та інтересів позивача внаслідок виправлення оскаржуваних порушень, без визнання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №800/369/17, зазначено, що у розумінні п.8 ч.1 ст.238 КАС України у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто, для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.

Так, спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що відповідачем не розглянуто заяву ОСОБА_1 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації від 22.11.2024 року (не прийняття відповідного рішення).

У даному випадку, позивач, обираючи спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, просив суд: визнати протиправною таку бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 у не розгляді заяви ОСОБА_1 про відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 22.11.2024 року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити відстрочку від призову під час мобілізації громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі пункту 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження в адміністративній справ, відповідач, на підставі ч.7 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", розглянув подану ОСОБА_1 заяву та прийняв відповідне рішення.

Враховуючи те, що порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду з цим позовом, виправлене відповідачем самостійно в позасудовому порядку, ця обставина не заперечується самим позивачем, про що зазначено у клопотанні представником позивача, і при цьому, у суду відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання протиправною бездіяльності, яка була усунута після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 132 КАС).

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Так, позивач за подання даного позову сплатив судовий збір у розмірі 1211,20грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Отже, така сума сплаченого судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст.1 цього Закону: договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не може нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 10 листопада 2022 року у справі № 340/2871/21.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги №376/24 від 22.11.2024 року, укладений між АО "Поляк і партнери", в особі керуючого партнера Поляк М.В. і Савсюком О.М., Додаткову угоду №1 до Договору №376/24 від 22.11.2024 року, Звіт (Акт) про надані послуги від 27.01.2025 року, ордер на надання правничої допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 10 000 гривень.

Так, за змістом п. 4.1 Договору №376/24 від 22.11.2024 року, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1, сторони погодили, що винагорода за послуги адвоката, які надаються АО у справі про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії становить 10000 грн.

Згідно з Звітом (Актом) про надані послуги, за договором №376/24 від 22.11.2024 року, Савсюку О.М. надано наступну правничу допомогу:

- підготовка позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, підготовка додатків до позовної заяви - витрачений час 8 годин;

- підготовка клопотання про витребування доказів - витрачений час - 1 година;

- підготовка клопотання про розгляд справи з викликом сторін - витрачений час - 1 година.

Всього вартість послуг, вказаних в Акті становить 10000 гривень.

Суд звертає увагу на те, що ухвалою суду від 14.01.2025 року у задоволенні клопотання адвоката про витребування доказів було відмовлено саме з тих підстав, що усі докази, які витребовувались у клопотанні є аналогічними тим, які і так додані адвокатом до позову. Отже, суд ставить під сумнів необхідність подання такого клопотання.

Проаналізувавши розрахунок витрат на надання правової допомоги та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, беручи до уваги те, що відповідачем самостійно усунуті порушення, що були предметом розгляду у цій справі, а справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі не є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами і виконаними роботами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене, виходячи з принципу співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на допомогу адвоката в сумі 10000,00грн. не є співмірним та обґрунтованим та доходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00грн., що буде відповідати принципам обґрунтованості, співмірності та розумності.

На підставі наведеного та керуючись статтями 238, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Клопотання представника відповідача Фуштея М.В. задовольнити.

2. Закрити провадження у справі №600/87/25-а.

3. Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України сплачену згідно з квитанцією №5933-9896-9718-2022 від 01 вересня 2025 року суму судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000грн.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя В.О. Кушнір