Справа № 380/19418/24
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 рокусправа № 380/19418/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.04.2024 ним було подано рапорт до ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з отриманими пораненнями (контузією) при виконанні завдань під час захисту Батьківщини. Однак, у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік йому відмовлено. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки п.6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з чітко передбачено , що виплата матеріальної допомоги військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення здійснюється за наявності ряду підстав, в тому числі, поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану.

Ухвалою суду від 23.09.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що 30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорт з проханням нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу.

1 травня 2024 року засобами спеціальної електронної пошти Міністерства Оборони України (СЕДО), рапорт ОСОБА_1 за вихідним № 4367 ІНФОРМАЦІЯ_3 скерований за належністю на електронну адресу в/ч НОМЕР_1 . До сьогоднішнього дня ІНФОРМАЦІЯ_4 не отримував відповіді від в/ч НОМЕР_1 . Оглядом рапорту ОСОБА_1 від 30 квітня 2024 року встановлено, що він скерований командиру військової частини НОМЕР_1 , а не ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Належним відповідачем у справі, що розглядається є військова частина НОМЕР_1 , оскільки поранення яке отримав позивач відбулось безпосередньо під час виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , а не під час проходження служби при (в) ІНФОРМАЦІЯ_6 . Тому звернення позивача має бути до командира військової частини де проходив військову службу з рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Ухвалою суду від 02.12.2024 до участі у справі в якості відповідача залучену військову частину НОМЕР_1 .

Представником військової частини НОМЕР_1 подано письмові пояснення. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він звертався з відповідним рапортом до відповідача, щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Відповідач, в силу зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за умови відсутності заяви (рапорту) від відповідача щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, був позбавлений законних підстав щодо здійснення такої виплати.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.03.2023 № 27, ОСОБА_1 було зараховано на посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1

18.11.2023 позивач під час виконання бойового завдання, перебуваючи відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 №1803 та командира військової частини НОМЕР_2 від 15.11.2023 №1689/23 дск на бойовій позиції 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_3 , в районі населеного пункту АДРЕСА_1 в оперативному підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_2 , внаслідок мінометного обстрілу противника, в районі ведення бойових дій отримав бойове поранення.

18.11.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні.13.03.2024 завершив проходження ВЛК.

Згідно довідкою військово-лікарської комісії №380/24/168 від 13.03.2024 виданої військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 поранення пов`язане із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби х виключенням з військового обліку.

30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорт з проханням нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу.

1 травня 2024 року засобами спеціальної електронної пошти Міністерства Оборони України (СЕДО), рапорт ОСОБА_1 за вихідним № 4367 ІНФОРМАЦІЯ_3 скерований за належністю на електронну адресу в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.05.2024 № 117-РС, ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у відставку, на підставі пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я).

Докази виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та розгляду рапорта ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною щодо не нарахування та не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації суд керується та виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно Указу Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 цього Закону регламентовано поняття військового обов`язку.

Так, згідно частин першої, другої та третьої статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Відповідно до частини 1 статті 2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до пункту 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Отже, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі наказу командира, а рішення про її надання приймається на підставі поданої військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (чинної з 01 березня 2018 року, далі Постанова №704) передбачає, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом пп.3 п.5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.1, 7 і 9 Розділу XXIV. Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (чинної з 20 липня 2018 року) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Перелік обставин, коли військовослужбовцю надається матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань у 2024 році, регламентується окремим дорученням Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024.

Так, п. 6. окремого доручення визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;

поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту).

Із наведеного вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально- побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за рапортом військовослужбовця, який проходить службу, на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення.

Як встановлено судом, 30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорт з проханням нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу.

1 травня 2024 року засобами спеціальної електронної пошти Міністерства Оборони України (СЕДО), рапорт ОСОБА_1 за вихідним № 4367 ІНФОРМАЦІЯ_3 скерований за належністю на електронну адресу в/ч НОМЕР_1 .

Представник відповідача-2 на виконання ухвали суду про витребування доказів від 17.01.2025 надав інформацію, що на адресу в/ч НОМЕР_5 надходив від ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорт ОСОБА_1 від 30.04.2024 про виплату матеріальної допомоги за 2024 рік для вирішення соціально-побутових питань (направлений СЕДО 01.05.2024 вих.№4367), рішення за результатами такого рапорту командуванням в/ч НОМЕР_1 не приймалось.

В зв`язку з викладеним суд вважає, що відповідач-2 безпідставно ухилився від розгляду рапорту позивача, чим допустив протиправну бездіяльність.

Враховуючи встановлені обставини справи та обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.04.2024 про виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, а також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.04.2024 про виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Окремо суд зауважує, що позивачем не доведено порушення його прав ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах заявлених позовних вимог, відтак судом не встановлено підстав для задоволення вимог, заявлених до такого суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та за відсутністю витрат позивача, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, за правилами статті 139 КАС України підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.04.2024 про виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.04.2024 про виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна