Справа № 200/8975/24
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року Справа№200/8975/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Крилової М.М.., розглянувши порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 грудня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про:

- визнання незаконним та скасування рішення № 29 від 18.06.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

-зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 11.06.2024 року про призначення пенсії, зарахувавши до її страхового стажу періоду навчання в СПТУ № 89 м. Артемове Донецької області з 01.09.1985 року по 13.07.1988 року та до її пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 30.03.1990 року по 15.04.1996 року, з 15.09.2004 року по 30.08.2010 року, з 08.07.2013 року по 31.12.2016 року у Управлінні техконтролю якості та стандартів в якості пробоотбірника ОТК 2 р. з 16.04.1996 року по 30.04.2001 року на ш. ім. Артема в/о «Дзержинськвугілля» в якості проотбірника 2 р.; з 01.05.2001 року по 14.09.2004 року на ш. Північна в/о «Дзержинськвугілля» в якості лаборанта хіманалізу 3 р.; з 04.01.2017 року по 31.12.2017 року, 05.01.2018 року по 31.12.2018 року, з 10.01.2019 року по 01.02.2019 року, з 01.05.2019 року по 23.05.2019 року у ДП «Держвуглепостачання» в якості лаборанта хіманалізу 3р.; з 01.04.2019 року по 25.04.2019 року на шахті ім. Св. Матрони Московської в якості пробоотбірника 2 р.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Однак рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу відповідно до п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає рішення протиправним та таким, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки згідно з відомостями трудової книжки в неї наявний пільговий стаж за Списком №2 для призначення пенсії на пільгових умовах.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року відкрито провадження в справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано копії та докази.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позов не визнало, 10 січня 2025 року надало відзив на адміністративний позов, зі змісту якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що 11.06.2024 позивачка звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення №29 від 18.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вік позивача на момент звернення до пенсійного органу 55 років 11 місяців. Страховий стаж - 36 років 07 місяців 23 дні. Пільговий стаж 06 років 00 місяців 17 днів.

За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано: період навчання в СПТУ №89 м. Артемове Донецької області з 01.09.1985 по 13.07.1988, оскільки в дипломі серії НОМЕР_1 від 13.07.1988 відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. До пільгового стажу враховано періоди роботи згідно Рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії №5/22 від 07.06.2024.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

11 червня 2024 року ОСОБА_1 , через веб портал ПФУ, звернулась до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та надала всі необхідні документи.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для розгляду заяви позивача від 11.06.2024 року.

Рішенням відповідача № 29 sia 18.06.2024 poку ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2. Вік заявниці 55 років 11 місяців. Страховий стаж 36 років 7 місяців 23 дні, пільговий стаж 06 років 17 днів.

До страхового стажу не зараховано період навчання в СПТУ №89 м. Артемове Донецької області з 01.09.1985 по 13.07.1988, оскільки в дипломі серії НОМЕР_1 від 13.07.1988 відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

До пільгового стажу враховано періоди згідно Рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії № 5/22 від 07.06.2024.

Вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах та працівникам

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 №1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 №159/4178/16-а.

Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).

Позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до її страхового стажу періоду навчання в СПТУ № 89 м. Артемове Донецької області з 01.09.1985 року по 13.07.1988 року та до її пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 30.03.1990 року по 15.04.1996 року, з 15.09.2004 року по 30.08.2010 року, з 08.07.2013 року по 31.12.2016 року у Управлінні техконтролю якості та стандартів в якості пробоотбірника ОТК 2 р. з 16.04.1996 року по 30.04.2001 року на ш. ім. Артема в/о «Дзержинськвугілля» в якості проотбірника 2 р.; з 01.05.2001 року по 14.09.2004 року на ш. Північна в/о «Дзержинськвугілля» в якості лаборанта хіманалізу 3 р.; з 04.01.2017 року по 31.12.2017 року, 05.01.2018 року по 31.12.2018 року, з 10.01.2019 року по 01.02.2019 року, з 01.05.2019 року по 23.05.2019 року у ДП «Держвуглепостачання» в якості лаборанта хіманалізу 3р.; з 01.04.2019 року по 25.04.2019 року на шахті ім. Св. Матрони Московської в якості пробоотбірника 2 р.

Зі спірного рішення відповідача № 29 sia 18.06.2024 poку ОСОБА_1 вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання в СПТУ №89 м. Артемове Донецької області з 01.09.1985 по 13.07.1988, оскільки в дипломі серії НОМЕР_1 від 13.07.1988 відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. До пільгового стажу враховано періоди згідно Рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії № 5/22 від 07.06.2024.

Також з листа Головного управління ПФУ в Донецькій області від 25.07.2024 року № 19621-16622/В-02/8-0500/24 судом встановлено, що до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано наступні періоди роботи:

з 01.06.1996 по 15.04.1996 та з 16.04.1996 по 30.04.2001 пробовідбірником на ДП «Торецьквугілля», оскільки згідно довідки № 16/44-2 від 18.01.2021 робота пробовідбірника хімлабораторії не віднесена до пільгового пенсійного забезпечення;

з 01.04.2019 по 25.04.2019 пробовідбірником у ТОВ «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони» у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі.

До страхового стажу не зараховано період навчання в СПТУ №89 м. Артемове Донецької області з 01.09.1985 по 13.07.1988, оскільки в дипломі серії НОМЕР_1 від 13.07.1988 відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , щодо спірних періодів, наявні наступні записи:

30.03.1990 прийнята за переводом пробовідбірником ОТК 2 розряду (запис №3);

15.04.1996 звільнена за переводом у шахту ім. Артема (запис № 4);

16.04.1996 прийнята пробовідбірником 2-го розряду (запис № 5);

23.11.1998 переведена лаборантом 3-го розряду (запис № 6);

28.04.2001 звільнена за переводом (запис № 7);

01.05.2001 прийнята лаборантом хімічного аналізу 3 р. в хмілаборотароію (запис № 9);

14.09.2004 звільнена за переводом (запис № 10);

15.09.2004 прийнята по переводу лаборантом лаборантом хімічного аналізу 3 р. (запис № 11);

14.08.2008 звільнена за переводом (запис № 13);

15.08.2008 прийнята за переводом лаборантом хімічного аналізу 3-го розряду (запис № 14);

30.08.2010 звільнена за згодою сторін (запис № 15);

08.07.2013 приянта лаборантом хімічного аналізу 3-го розряду (запис № 24);

22.06.2016 звільнена за згодою сторін (запис № 25);

23.06.2016 прийнята на посаду лаборанта хімічного аналізу 3 розряду (запис № 26);

31.12.2016 звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору (запис № 27);

04.01.2017 прийнята на посаду лаборанта хімічного аналізу 3-го розряду (запис № 28);

01.07.2017 звільнення у зв`язку із переведенням (запис № 29);

02.07.2017 прийнята за переведенням на посаду лаборанта хімічного аналізу 3-го розряду (запис № 30);

31.12.2017 звільнена звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору (запис № 31);

05.01.2018 прийнята на посаду лаборанта хімічного аналізу 3-го розряду (запис № 32);

31.12.2018 звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору (запис № 33);

10.01.2019 - прийнята на посаду лаборанта хімічного аналізу 3-го розряду (запис № 34);

01.02.2019 звільнена за угодою сторін (запис № 35);

01.04.2019 прийнята пробовідбірником 2 розряду (запис № 38);

25.04.2019 звільнена за власним бажанням (запис № 39).

Записи трудової книжки позивача виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, тому надання позивачем довідок на підтвердження пільгового стажу не має бути обов`язковою умовою для такого підтвердження.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 (далі - Постанова 1173) та застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, якщо пільгова робота продовжується після 03.08.2016 (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

Щодо періоду роботи позивача з 30.03.1990 по 15.04.1996, з 16.04.1996 по 22.11.1998 за посадою пробовідбірника.

Відповідно до розділу І Гірничі роботи, код 20100000 відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні, постанови Кабінету Міністрів від 26 січня 1991 року № 10, від 11 березня 1994 року № 162, від 24.06.2016 № 461 посада позивача у період з 30.09.1990 по 15.04.1996, з 16.04.1996 по 22.11.1998 пробовідбірник віднесена до пільгової роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до архівної довідки від 11.10.2023 року № 16/1377 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 у період з 30.03.1990 року по 29.02.1996 року виконувала роботи на поверхні шахти за професією, посадою пробовідбірник 2 розряду дільниці ОТК шахта ім. Артема, що передбачено Списком № 2, розділ 1 , підрозділ 1, код КП 2010100 а 17314.

Згідно з наказом ДП «Торецьквугілля» від 05.04.1999 року № 51 ТБ «Про затвердження переліку на пільгове пенсійне забезпечення» посада пробовідбірник відноситься до професій та посад, які дають право на пенсійне забезпечення за Списком № 2.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно не зарахувало період з 16.04.1996 по 22.11.1998, а тому такий період підлягає обов`язковому зарахуванню до пільгового стажу позивача за списком №2.

При цьому, відповідачем до пільгового стажу за списком № 2 зараховано періоди роботи позивача з 30.03.1990 по 15.04.1996, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині у суду немає.

Щодо незарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 01.04.2019 по 25.04.2019 у зв`язку з несплатою підприємством страхових внесків, суд зазначає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу при призначенні пенсії позивача періодів його роботи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 242/4793/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 04 червня 2019 року у справі №235/900/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а.

Враховуючи наведене вище, період роботи позивача з 01.04.2019 по 25.04.2019 повинен бути зарахований до пільгового стажу за Списком № 2.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання в СПТУ №89 м. Артемове Донецької області з 01.09.1985 по 13.07.1988, оскільки в дипломі серії НОМЕР_1 від 13.07.1988 відсутній підпис голови екзаменаційної комісії.

Згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58(зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110; далі - Інструкція), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Відповідно до диплома серії НОМЕР_1 , позивач з першого вересня 1985 року по 13 липня 1988 року навчалась в СПТУ № 89 м. Артемове Донецької області за посадою «повар».

Відповідно до алгоритму розрахунку стажу (Форма РС-право), вказаний період навчання до страхового стажу позивача не зараховано.

При цьому, суд зазначає про відсутність відомостей про навчання позивача в трудовій книжці.

Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише відсутність трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки`відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбаченихзакономвипадках іншу відповідальність.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до ч. 5ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, наявність певних недоліків у трудовій книжці позивача не спростовує факту наявності у нього страхового стажу за період навчання у спірний період, оскільки визначальним є підтвердження факту навчання, а не правильність записів у трудовій книжці.

При цьому, суд враховує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Посилання відповідача на відсутність в дипломі позивача підпису голови екзаменаційної комісії не може бути підставою незарахування періоду навчання, оскільки є надмірним формалізмом та вказана помилка не може нівелювати навчання позивача, позбавивши її права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу за період її навчання.

Отже, позивачем підтверджено факт навчання з 01.09.1985 по 13.07.1988 в СПТУ № 89 м. Артемове Донецької області, а відтак вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Стосовно позовних вимог в частині зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 23.11.1998 по 30.04.2001, з 15.09.2004 по 30.08.2010, з 08.07.2013 по 31.12.2016 в якості пробовідбірника та з 01.05.2001 по 14.09.2004, з 04.01.2017 по 31.12.2017, з 05.01.2018 по 31.12.2018, з 10.01.2019 по 01.02.2019 та з 01.05.2019 по 23.05.2019 в якості лаборанта хімічного аналізу.

Стосовно вказаних періодів, суд зазначає, що записами трудової книжки позивача не підтверджується пільговий стаж у спірні періоди, оскільки в трудовій книжці позивача відсутні записи про повний робочий день на відповідних посадах та про атестацію робочих місць.

Також, Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) не містять інформацію про спеціальний стаж позивача у спірні періоди.

Таким чином, без уточнюючих довідок про характер роботи позивача у спірні періоди неможливо вирішити питання про зарахування таких періодів роботи до пільгового.

При цьому, довідки про пільговий характер праці, відповідно до додатку № 5 Порядку №637, разом із заявою про призначення пенсії та до адміністративного позову не надавалися.

Крім того, у період з 23.11.1998 по 30.04.2001, з 15.09.2004 по 30.08.2010, з 08.07.2013 по 31.12.2016 позивач не працювала за посадою «пробовідбірник», згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 у період з 23.11.1998 по 30.04.2001 працювала лаборантом 3-го розряду, 15.09.2004 по 30.08.2010, з 08.07.2013 по 31.12.2016 - лаборантом хімічного аналізу, а отже для підтвердження пільгового стажу роботи позивачу необхідно надати пільгові довідки.

Згідно з постановою постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 посаду «лаборант хімічного аналізу» віднесено до розділу VIII «Металургійне виробництво (кольорові метали), підрозділу 11 «Виробництво фтористої кислоти і її солей» (2091300а-13321) та розділу ХХІ «Целюлозно-паперове та деревообробне виробництво», підрозділу 2 «приготування синтетичниї клеїв, смол та фарб» (2230200а-13321).

Згідно з постановою постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 посаду «лаборант хімічного аналізу» віднесено до розділу VIII «Виробництво кольорових металів», підрозділу 11 «Виробництво фтористої кислоти і її солей» (8.11а) та розділу ХХІ «Целюлозно-паперова промисловість. Виробництво деревини та виробів з деревини», підрозділу 2 «приготування синтетичних клеїв, смол та фарб» (21.2а).

Згідно з постановою постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 посаду «лаборант хімічного аналізу» віднесено до розділу ХХІ «Целюлозно-паперова промисловість. Виробництво деревини та виробів з деревини», підрозділу 1 «Целюлозно-паперове виробництво», виробництво целюлози, паперу та картону та підрозділу 2 «Приготування синтетичних клеїв, смол та фарб».

Разом з тим, суд зазначає, що інформація про зайнятість позивача на вказаних вище виробництв у спірний період роботи матеріали справи не містять.

Отже, без подання уточнюючих довідок про пільговий характер роботи, зарахувати такий період до пільгового неможливо.

Таким чином посада «лаборант хімічного аналізу», на якій працювала позивач не віднесена до Списку №2 посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги в частині зарахування до спеціального (пільгового) стажу за Списком № 2, що дає право на пенсію відповідно до п. 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоду роботи з 23.11.1998 по 30.04.2001 в якості лаборанта, з 15.09.2004 по 30.08.2010, з 01.05.2001 по 14.09.2004, з 08.07.2013 по 31.12.2016 з 04.01.2017 по 31.12.2017, з 05.01.2018 по 31.12.2018, з 10.01.2019 по 01.02.2019 та з 01.05.2019 по 23.05.2019 в якості лаборанта хімічного аналіза є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що для ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 29 від 18.06.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 червня 2024 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України в «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового стажу період навчання в СПТУ № 89 м. Артемове Донецької області з 01.09.1985 року по 13.07.1988 року та до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи з з 16.04.1996 року по 22.11.1998 року та з 01.04.2019 року по 25.04.2019 року в якості пробовідбірника.

Отже позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211.20 грн.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача треба стягнути належну суму судового збору у розмірі 605,60 грн. (50%).

Керуючись ст.ст. 2, 5-14, 19-22, 72-78, 94, 132-143, 159-165, 241-247, 255, 295-297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 29 від 18.06.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (адреса: м. Тернопіль, Майдан Волі, 3; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) від 11 червня 2024 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України в «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового стажу період навчання в СПТУ № 89 м. Артемове Донецької області з 01.09.1985 року по 13.07.1988 року та до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи з з 16.04.1996 року по 22.11.1998 року та з 01.04.2019 року по 25.04.2019 року в якості пробовідбірника.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (адреса: м. Тернопіль, Майдан Волі, 3; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова