Справа № 500/7516/24
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7516/24

12 лютого 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Тернопіль про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі МОУ в особі Комісії), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Тернопіль (далі КЕВ м.Тернопіль), в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення МОУ в особі Комісії, оформлене протоколом № 195 від 15.10.2024, про непогодження Списку надання житла для постійного проживання (шляхом виключення його з числа службового житла МОУ) військовослужбовцям Тернопільського гарнізону щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 47,2 кв.м., для забезпечення майора ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом.

зобов`язати МОУ в особі Комісії, прийняти рішення про погодження Списку надання житла для постійного проживання (шляхом виключення його з числа службового житла МОУ) військовослужбовцям Тернопільського гарнізону щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 47,2 кв.м., для забезпечення майора ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу більше 20 років, перебуває на квартирному обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 16.02.2005, а з 09.07.2015 у списках на першочергове забезпечення житлом як учасник бойових дій, постійного житла до цього часу не отримав, не використав право на безоплатну приватизацію житла, а тому на підставі ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006, має право на забезпечення його та членів його сім`ї житлом для постійного проживання шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового. Однак, відповідач протоколом № 195 від 15.10.2024, не зважаючи на позивні результати голосування ("за" 9, "утримались" 2), прийнято рішення про непогодження надання позивачу житла для постійного проживання з виключенням наданого житла з числа службового. Обґрунтування підстав повернення документів або зауважень до них протокол не містить.

На переконання позивача, при винесенні оскаржуваного рішення відповідачем не враховано вчинення всіх передбачених чинним законодавством дій, спрямованих на отримання постійного житла шляхом виключення його житла з числа службового, правові підстави для прийняття рішення про непогодження відсутні, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 24.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог ухвали суду, МОУ подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що заступником Міністра оборони України прийнято рішення від 04.11.2022 №12551/з/5 щодо пропонування командирам військових частин, керівникам установ та організацій подавати до квартирно - експлуатаційних відділів (частин районів) пропозицій щодо надання житла для постійного проживання шляхом виключення з числа службових членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти, як виняток у зв`язку із неможливістю надання іншого житла. Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (протокол №142 від 16.11.2022) прийнято рішення про те, що Житловим комісіям військових частин (об`єднаним) житловим комісіям та Комісії з контролю в подальшій роботі врахувати рішення заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 №12551/з/5.

Відповідач зазначає, що позивачем не долучено та не надано доказів того, що він перебуває першим у черзі на жиле приміщення у Тернопільському гарнізоні в будь - якій з черг (загальній, першочерговій або позачерговій). Окрім цього, позивачем не надано доказів тому, що він є членом сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) або пропав безвісти, як виняток, у зв`язку із неможливістю надання іншого житла. Також право позивача на житло не порушено, оскільки він має службове житло і відповідно має де проживати із членами своєї сім`ї, повністю ним користується протягом вже тривалого часу. Відтак, оскільки позивач не перебуває першим у черзі на житло у Тернопільському гарнізоні, у нього в сім`ї немає як вбачається загиблих та зниклих безвісти, сім`я має житло для проживання, то і відсутні будь-які підстави для задоволення даного позову.

У поясненні третя особа погодилась із наведеними аргументами відповідача стосовно того, що позивач вже забезпечений службовим житлом, яке він використовує протягом тривалого часу разом з сім`єю, тому право на житло не порушене. Крім того, позивач не є першим у черзі на житло в Тернопільському гарнізоні, і не є членом сім`ї військовослужбовця, який загинув або зник безвісти, що додатково підтверджує відсутність будь-яких підстав для задоволення позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач відзначив відсутність законодавчих норм, які б реалізацію права військовослужбовця на забезпечення його та членів його сім`ї житлом для постійного проживання шляхом надання житла, виключеного з числа службового, ставили у залежність від загибелі (смерті) або зникнення безвісти члена сім`ї військовослужбовця. Рішення Міністра оборони України та заступника Міністра оборони України не скасовують дію нормативних актів, які мають вищу юридичну силу та не передбачають внесення змін до правового регулювання забезпечення військовослужбовців постійним житлом.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить довідка від 13.12.2024 №5/23655.

Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.01.2023 №5-агд станом на 01.01.2023 календарна вислуга років позивача складає більше 27 років 6 місяців 17 днів.

На підставі ордеру на службове житлове приміщення від 31.12.2021 № 06 серії МК, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1224 від 22.12.2021, позивачу разом із сім`єю з 5 осіб надано право зайняття житлового приміщення житловою площею 47,2 кв. м за адресою АДРЕСА_1 , у якій вони на теперішній час зареєстровані та проживають.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 №15/12214 від 21.08.2023 ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 16.02.2005 року, з 09.07.2015 у списках на першочергове забезпечення житлом, як учасник бойових дій.

06.07.2023 ОСОБА_1 подав начальнику Тернопільського гарнізону та начальнику КЕВ рапорт, у якому просив про зміну статусу "службове" з житлового приміщення по АДРЕСА_1 .

Житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 за наслідком розгляду вказаного рапорту (протокол №5 від 11.07.2023) прийнято рішення про забезпечення позивача із сім`єю житлом для постійного проживання шляхом зняття статусу "службова" з 3-кімнатної квартири житловою площею 47,2 кв. м за адресою АДРЕСА_1 зі зняттям із квартирного обліку в Збройних Силах України складом сім`ї 5 осіб.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №202агд від 11.07.2023 вказане рішення житлової комісії оголошено та доручено голові житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 оформити документи на зміну статусу "службова" із вказаної квартири та направити до КЕВ м. Тернопіль для подальшого прийняття рішення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024, у справі №500/5654/23 визнано протиправною бездіяльність КЕВ м. Тернопіль щодо не розгляду у передбачений законом спосіб матеріалів ОСОБА_1 про виключення житла з числа службового. Зобов`язано КЕВ м. Тернопіль повторно розглянути матеріали ОСОБА_1 про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 47,2 кв. м. Тернопіль та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

На виконання судового рішення, КЕВ м. Тернопіль направлено до Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_6 на розгляд Комісії Список надання житла для постійного проживання (шляхом виключення його з числа службового житла МОУ) військовослужбовцям Тернопільського гарнізону разом з обліковою справою позивача.

15.10.2024 питання надання жила ОСОБА_1 для постійного проживання шляхом виключення з числа службового квартири в АДРЕСА_1 винесене на засідання Комісії.

Комісією прийнято рішення, оформлене протоколом № 195 від 15.10.2024, згідно із яким рішення не погоджено ("за" 9, "утримались" 2). В зауваженнях вказано: доручити ГУКВ підготувати доповідь МОУ про скасування рішення від 04.11.2022 №2551/з/5.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приписами ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Приписами ст.47 Конституції України обумовлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Визначення основних засад державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі здійснює Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ).

Згідно із ст.1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана з захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ст.2 Закону № 2011-ХІІ ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законами України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону № 2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей, визначений Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далі Порядок № 1081).

Відповідно до ч.1 п.3 Порядку № 1081 військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 календарних років і більше та члени їх сімей надається житло для постійного проживання.

Згідно із ч.3 п.3 Порядку № 1081 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей для постійного проживання провадиться шляхом: надання новозбудованого житла, виключеного з числа службових, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають реалізувати своє право на забезпечення житлом для постійного проживання.

Відповідно до ч.2 п.11 Порядку № 1081 виключення житлових приміщень з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Згідно із п.22 Порядку № 1081, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться в військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей), визначено в Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою Наказом Міністерства оборони України 31.07.2018 № 380 (далі Інструкція № 380).

Розділом 7 Інструкції № 380 передбачено порядок та умови виключення квартир з числа службових.

Відповідно до п.1 розділу VІІ Інструкції №380 особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.

За правилами п.3 розділу VІІ Інструкції №380 для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців.

Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.

Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Згідно із п.4 розділу VІІ Інструкції №380 на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).

Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Відповідно до п.5 розділу VІІ Інструкції №380 для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про:

погодження надання постійного житла;

відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.

Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.

У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.

Як передбачено п.7 розділу VІІ Інструкції №380, затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Відповідно до п.10 розділу VІІ Інструкції №380 військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Із урахуванням вищевикладених норм, суд зазначає, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для визнання права на виключення житла з числа службового є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, у тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19.

Та обставина, що позивач перебуває на військовій службі, має вислугу на військовій службі більше 20 років, перебуває на квартирному обліку та, до того ж, має статус учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, у тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових, встановлена рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024, у справі №500/5654/23, відтак в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України не підлягає доказуванню у цій справі.

На виконання судового рішення у справі №500/5654/23, КЕВ м. Тернопіль направлено до Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_6 на розгляд Комісії Список надання житла для постійного проживання (шляхом виключення його з числа службового житла МОУ) військовослужбовцям Тернопільського гарнізону разом з обліковою справою позивача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.10.2024 питання надання жила ОСОБА_1 для постійного проживання шляхом виключення з числа службового квартири в АДРЕСА_1 винесене на засідання Комісії.

Однак Комісією, не зважаючи на позивні результати голосування ("за" 9, "утримались" 2), прийнято рішення, оформлене протоколом № 195 від 15.10.2024, про непогодження надання позивачу житла для постійного проживання шляхом виключення його з числа службового житла.

Відмовляючи спірним рішення, відповідач в зауваженнях вказав: доручити ГУКВ підготувати доповідь МОУ про скасування рішення від 04.11.2022 №2551/з/5.

Наявність рішення заступника МОУ від 04.11.2022 №2551/з/5 суд не приймає в якості законної підстави для відмови виключення наданого житла з числа службового в постійне проживання зі зняттям з квартирного обліку.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Лист заступника міністра, на який посилається відповідач, не є наказом міністра, який обов`язковий до виконання.

Відтак покликання Комісії на рішення заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 №2551/з/5 не заслуговує на увагу, оскільки таке суперечить нормативним актам, що мають вищу юридичну силу Закону № 2011-XII, Порядку №1081 та Інструкції №380.

Слід також вказати про те, що реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується з наявністю квартирної черги особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом, на що посилається відповідач у відзиві.

У п.11 Порядку №1081 встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції №380 передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир із числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

На цей час не прийнято у встановленому порядку жодних правових норм, які б обмежували встановлену п.10 Інструкції №380 та ч.3 п.3 Порядку №1081 житлову пільгу щодо можливості реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про невідповідність рішення МОУ в особі Комісії, оформлене протоколом № 195 від 15.10.2024, про непогодження Списку надання житла для постійного проживання (шляхом виключення його з числа службового житла МОУ) військовослужбовцям Тернопільського гарнізону щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 47,2 кв.м., для забезпечення майора ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом, критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Як передбачено ч.3 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналіз зазначеної норми, у її взаємозв`язку з ч.2 ст.2 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Положення Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, що були прийняті 11.03.1980 Комітетом Міністрів, передбачають, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреція - це елемент управлінської діяльності, пов`язаний з владними повноваженнями та їх носіями - органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Попри те, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

Тому, можна зробити висновок, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

Слід зазначити, що питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, а не відповідачем.

Разом з тим, відповідач лише повинен погодити надання постійного житла, чого ним у даному випадку зроблено не було, не зважаючи на позивні результати голосування в оскаржуваному протоколі№ 195 від 15.10.2024. Судом перевірено підстави відмови та визнано їх такими, що не відповідають закону.

Враховуючи наведене, а також висновки суду стосовно протиправності рішення МОУ в особі Комісії, оформленого протоколом № 195 від 15.10.2024, суд дійшов висновку, що єдиним правильним, за обставин цієї справи, способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання МОУ в особі Комісії погодити Список надання житла для постійного проживання (шляхом виключення його з числа службового житла Міністерства оборони України) військовослужбовцям Тернопільського гарнізону щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 47,2 кв.м., для забезпечення майора ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, оформлене протоколом № 195 від 15.10.2024, про непогодження Списку надання житла для постійного проживання (шляхом виключення його з числа службового житла Міністерства оборони України) військовослужбовцям Тернопільського гарнізону щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 47,2 кв.м., для забезпечення майора ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом.

Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями погодити Список надання житла для постійного проживання (шляхом виключення його з числа службового житла Міністерства оборони України) військовослужбовцям Тернопільського гарнізону щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 47,2 кв.м., для забезпечення майора ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом, та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (місцезнаходження: просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03049 );

третя особа:

- Квартирно-експлуатаційний відділ м. Тернопіль (місцезнаходження: вул. Захисників України, 4 а,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46024 ) .

Головуючий суддя Мандзій О.П.