Справа № 144/1828/24
Суддя: Магдяк Н. І.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 144/1828/24
Провадження № 2-а/144/2/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2025 р. смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі :

головуючої судді Магдяк Н. І.

за участю секретаря судових засідань Гончарук Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в с-щі Теплик адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 347 від 12.11.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення ( далі КУпАП) та накладення адміністративного стягнення в розмірі 17 000 грн, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позов обґрунтовує тим, що 12.11.2024 року відносно нього начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 складено постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у сумі 17 000 грн.

Позивач вважає, що постанова є протиправною, необґрунтованою та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю.

Так, у постанові № 347 від 12.11.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП зазначено, що згідно відомостей, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, за вх. № 9479 від 04.11.2024 громадянин ОСОБА_1 з червня 2008 року зареєстрований та проживає у с. Карабелівка Гайсинського району Вінницької області (згідно відмітки в паспорті) та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, проте в порушення вимог п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року (до 05.01.2023 абз. 18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 7 грудня 2016 року, особисто не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 (раніше ІНФОРМАЦІЯ_4 ) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних за своїм задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, внаслідок чого громадянин ОСОБА_1 по теперішній час не перебував на військовому обліку за своїм задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання в третьому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначене підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів й відсутністю військово-облікового документа, та має ознаки ухилення громадянина ОСОБА_1 від військового обліку, внаслідок чого останнім порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р. (до 05.01.2022 року абз. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 7 грудня 2016 року).

Внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке почалося з лютого 2010 року, коли даний громадянин особисто мав прибути для взяття на військовий облік до територіального центру комплектування за своїм задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, та яке закінчилося у листопаді 2024 року, коли громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про взяття його на військовий облік військовозобов`язаних, що ніби-то є порушенням правил військового обліку в частині не перебування на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

У зв`язку з вищевикладеним начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17 000 гривень.

Копію постанови № 347 ОСОБА_1 особисто отримав 12.11.2024 року, відтак останнім днем для звернення до суду є 22.11.2024 року. В адміністративному позові ОСОБА_1 просить вказану постанову скасувати, а провадження у справі про адімністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити у зв`язку з відсутнсітю в його діях складу адміністративного правопорушення, а також стягнути на його користь судовий збір.

Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Також 20.01.2025 року надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просили позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без задоволення з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, а також поновити процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву та прийняття відзиву до розгляду.

Зокрема у відзиві вказується, що взяття на військовий облік громадянина, який підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання здійснюється за його особистої присутності та в його військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки про взяття на військовий облік. Законодавством покладається на військовозобов`язаних обов`язок з дотримання правил військового обліку, зокрема виконання обов`язку перебувати на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, що встановлений абзацом другим підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 та пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після зміни місця проживання у червні 2008 року не прибував особисто до ІНФОРМАЦІЯ_6 для взяття на військовий облік за зареєстрованим місцем проживання, внаслідок чого не перебував на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання у третьому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 (до 2021 року - ІНФОРМАЦІЯ_6 ). 04.11.2024 року позивач особисто прибув для взяття на військовий облік за зареєстрованим місцем проживання до ІНФОРМАЦІЯ_7 та написав заяву про взяття на військовий облік (зареєстрована за вхідним №9476 від 04.11.2024 року). 04.11.2024 року, при опрацюванні звернення Позивача про взяття на військовий облік, старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_3 було виявлено, що ОСОБА_1 , 1992 року народження, в порушення вимог абз.2 пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, не перебуває на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання, що стало підставою для складання щодо нього протоколу про правопорушення та винесення постанови за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Вважають, що відповідачем з дотриманням вимог КУпАП було правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності згідно ч. 3 ст. 210 КУпАП за порушення останнім правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме; вимог п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N° 1487 від 30 грудня 2022 р., у зв`язку з неперебуванням військовозобов`язаного ОСОБА_1 на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання.

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України.

12 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 складено постанову № 347 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП. В постанові вказується, що згідно відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, за вх. № 9479 від 04.11.2024 громадянин ОСОБА_1 з червня 2008 року зареєстрований та проживає у с. Карабелівка, Гайсинського району Вінницької області (згідно відмітки в паспорті) та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, проте в порушення вимог п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року (до 05.01.2023 абз. 18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 7 грудня 2016 року, особисто не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 (раніше ІНФОРМАЦІЯ_4 ) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних за своїм задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, внаслідок чого громадянин ОСОБА_1 по теперішній час не перебував на військовому обліку за своїм задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання в третьому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначене підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів й відсутністю військово-облікового документа, та має ознаки ухилення громадянина ОСОБА_1 від військового обліку, внаслідок чого останнім порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р. (до 05.01.2022 року абз. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 7 грудня 2016 року).

Внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке почалося з лютого 2010 року, коли даний громадянин особисто мав прибути для взяття на військовий облік до територіального центру комплектування за своїм задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, та яке закінчилося у листопаді 2024 року, коли громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про взяття його на військовий облік військовозобов`язаних, що ніби-то є порушенням правил військового обліку в частині не перебування на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

У зв`язку з вищевикладеним начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17 000 гривень.

Копію постанови № 347 ОСОБА_1 особисто отримав 12.11.2024 року, відтак останнім днем для звернення до суду є 22.11.2024 року. Саме таку дату містить відмітка на конверті, який надійшов в суд з адміністративним позовом та матеріалами до нього, що вказує на своєчасність звернення до суду.

У оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 не перебував на військовому обліку через незнання правил військового обліку, свою вину у вчиненому порушенні визнає та в подальшому зобов`язується не порушувати. Про дату час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення належним чином повідомлений, про що свідчить підпис у відповідній графі протоколу. Крім того, ОСОБА_1 заявив клопотання про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; ч. 2 ст. 210 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 37 Закону України № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції станом на час події 10.02.2010) передбачено, що взяттю на військовий облік призовників та військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України: звільнені з військової служби в запас; звільнені з альтернативної (невійськової) служби; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно- територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; звільнені зі служби начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної податкової адміністрації України; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; виключені з військового обліку Служби безпеки України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції станом на час події 10.02.2010) від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України: які визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час; які до дня відправлення на строкову військову службу досягли 25-річного віку; батько або мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат або сестра яких загинули, померли або стали інвалідами під час проходження військової служби або зборів військовозобов`язаних; які до набуття громадянства України пройшли військову службу в інших державах; які були засуджені за вчинення злочину до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт, у тому числі із звільненням від відбування покарання; яким після закінчення вищих навчальних закладів присвоєно військові (спеціальні) звання офіцерського (начальницького)складу.

Враховуючи вищенаведені норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на початок вчинення ОСОБА_1 ніби-то тривалого правопорушення - згідно постанови № 347), не зазначається, яку саме норму порушив позивач в лютому 2010 року, коли йому виповнилось 18 років. Крім того, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку.

Проте з 19.05.2024 в Законі № 2232-ХІІ діє положення ч. 10 ст. 1, яким визначено громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно ч. 7 ст. 1 вказаного Закону № 2232-ХП виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024 набув чинності Закон № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Після оприлюднення Указу Президента України від 24.02.2024 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні розпочато проведення загальної мобілізації, тому діє особливий період.

Отже, до 19.05.2024 норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало. Тобто, з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Так, на виконання вимог абз.7 ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024 в частині обов`язку протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, ОСОБА_1 09.07.2024 року особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та отримав направлення на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 (направлення від 09.07.2024 № 348). У відзиві інформація про звернення ОСОБА_1 09 липня 2024 року до зазначеного відділу ТЦК не спростована.

15.07.2024 року ОСОБА_1 завершив проходити медичний огляд військово-лікарської комісії та згідно довідки ВЛК від 15.07.2024 року № 142/1124 на підставі ст. 196 гр. II Розкладу хвороб наказу МО України від 14.08.2008 року №402 був визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Після проходження медичного огляду позаштатною постійно-діючою військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач повторно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_9 , де здав результати медичної комісії та отримав наступну повістку. Від 15.07.2024 року та до 04.11.2024 року позивач зазначає, що регулярно прибував до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повістками «для уточнення облікових даних», які працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 в нього постійно забирали та давали наступні повістки. Весь цей позивачу обіцяли видати військово-обліковий документ, тому останній вважав, що перебуває на військовому обліку.

04.11.2024 року щодо ОСОБА_1 складено протокол № 347 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, в якому, зі слів позивача, під впливом військовослужбовців даного ТЦК та СП він проставив підписи та написав пояснення, які від нього вимагали посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, позивач зазначає, що йому не пояснили його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, не повідомили, коли відбудеться розгляд справи, хоча змусили написати клопотання про розгляд без його участі.

Згідно зі ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

За ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Згідно ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, з постанови № 347 від 12.11.2024 вбачається, що громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення у лютому 2010 року, коли не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 (раніше ІНФОРМАЦІЯ_6 ) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних. При цьому, адміністративне стягнення за вчинення даного правопорушення накладено лише у листопаді 2024 року, тобто в порушення строків, визначених ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Більше того, навіть при умові наявності в діях позивача (бездіяльності) ознак триваючого правопорушення з лютого 2010 року, ОСОБА_1 на виконання вимог абз.7 ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024, ще 09.07.2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП щодо нього було складено лише 04.11.2024 року, тобто в порушення положень ч. 7 ст. 38 та ст. 254 КУпАП.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово - облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

З наведеного слідує, що з метою взяття громадянина на військовий облік військовозобов`язаних ТЦК та СП повинен вручити йому повістку про виклик для взяття на військовий облік.

При цьому, жодних викликів від ІНФОРМАЦІЯ_6 та від ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних з лютого 2010 та по липень 2024 року позивач вказує, що не отримував. Це твердження не спростоване відповідачем.

Відтак, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення вказаних положень законодавства особа, уповноважена на складення постанови про адміністративне правопорушення, повинна довести, що особа, отримавши відповідне розпорядження чи повістку, не з`явилась до компетентного органу у встановлений строк, для взяття її на військовий облік чи виконання інших, передбачених Правилами дій.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАСУ, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, оскаржувана постанова не містить будь-яких даних про те, що позивач отримував виклик до ТЦК, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів, та не з`явився до будь-якого із вказаних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах, чим порушив вимоги п.п. 2 п. 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року.

Більше того, як вбачається з відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 з 13.06.2008 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , і по теперішній час не змінював адресу свого проживання. Відтак як у ІНФОРМАЦІЯ_6 , так і в ІНФОРМАЦІЯ_3 були відомості про його місце проживання, однак вони, як уповноважений орган влади, не здійснювали жодних дій, щоб здійснити його оповіщення та взяти на військовий облік.

Статтею 37 Закону № 2232-ХІІ (як на час виникнення спірних правовідносин, так і на даний час) встановлено обов`язок призовникам, військовозобов`язаним та резервістам самостійно з`явитись у 7-денний строк до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, однак лише у разі прибуття до нового місця проживання та взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Так, згідно з ч. 9 ст. 14 Закону № 2232-ХП (в редакції, станом на виникнення правовідносин) саме на районні (міські) комісії з питань приписки покладалося зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян.

В ч. 7 ст. 1 вказаного Закону № 2232-ХІІ (в редакції станом на час події) зазначалося, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати, військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

Надалі, до вказаної статті внесено зміни та вказано, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Крім того, абз. 12 п. 24, п. 33, 56 Порядку №921 визначалося, що з метою забезпечення персонально-первинного обліку призовників і військовозобов`язаних саме виконавчі органи сільських, селищних та міських рад здійснюють постійний контроль за виконанням громадянами, посадовими особами підприємств, установ та організацій, які перебувають на території відповідних населених пунктів, встановлених правил військового обліку та проведення відповідної роз`яснювальної роботи. Звернення щодо громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку, надсилаються до органів Національної поліції для їх розшуку, затримання і доставки до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У разі отримання розпорядження районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх явку на призовні дільниці (пункти попереднього збору) для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, визначення призначення на воєнний час, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, зокрема звертаються до органів Національної поліції щодо громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку, для їх розшуку, затримання і доставки до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки зокрема звертаються до органів Національної поліції для розшуку, затримання та доставки до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку.

Проте у відповідача відсутні будь-які відомості як про здійснення оповіщення позивача для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, так і підтвердження його ухилення від військового обліку.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом».

З урахуванням вищевикладеного, позивач не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з лютого 2010 року до листопада 2024 року, оскільки норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024, позивач не змінював свого місця проживання і на виконання вимог абз.7 ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024, ще 09.07.2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, жодних повісток про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_6 чи до ІНФОРМАЦІЯ_3 з лютого 2010 року по липень 2024 року для взяття на військовий облік позивач не отримував та в розшук не подавався.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має зворотньої дії у часі.

А тому в діях позивача відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, за яке позивача начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. Відтак, постанова № 347 від 12.11.2024 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова № 347 про накладення адміністративного стягнення від 12 листопада 2024 року, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП накладено штраф в розмірі 17000,00 гривень є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У постанові від 18 березня 2020 року № 543/775/17 Верховний Суд дійшов висновку, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст. 2-5 Закону № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, а тому за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 гривень.

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом згідно банківської квитанції від 22 листопада 2024 року було сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн, а тому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, підлягає судовий збір у вказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст. ст. 7, 9, 122, 247, 251, 254-256, 283, 286, 294, 317, 317-1 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушеннязадовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 347 від 12 листопада 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_10 полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Теплицький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_11 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя: