Справа № 333/9873/24
Суддя: Жукова О. Є.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/9873/24
Провадження № 2-а/331/30/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря - Мироненко О.В.

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника Соколової Наталі Іванівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі представника Соколової Н.І. 13.11.2024 через систему «Електронний суд» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просив скасувати постанову відповідача № 503 від 12.08.2024 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2024 року справу передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2025 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2025 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до адміністративного строку та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей визначених ст. 286 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою №503 від 12.08.2024 ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Про складання відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення останній дізнався після того як в нього заблокували рахунки на підставі заяви державного виконавця, у зв`язку з чим він звернувся до Лівобережного ВДВС м.Запоріжжя та ознайомився з матеріалами справи 29.10.2024.

З притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 УпАП позивач не згодний, тому вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню на підставі того, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 12.08.2024 була винесена постанова №503, однак він ніколи на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебував, військовий обліковий документ там не оформлював, направлення на проходження ВЛК там теж не отримував. Натомість, позивач перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди його було доставлено 07.08.2024 з ІНФОРМАЦІЯ_2 (в день складання протоколу про адміністративне правопорушення від 07.08.2024 №597). 07.08.2024 за направленням ІНФОРМАЦІЯ_3 він пройшов ВЛК та його було мобілізовано та направлено на навчання. Про його виклик на 12.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на розгляд протоколу про адміністративне правопорушення він не був повідомлений, можливості повідомити про причину неприбуття на вказаний час теж не мав, так як перебував на навчанні у військовій частині.

Із змісту постанови №503 від 12.08.2024 вбачається, що 28.07.2024 групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу було вручено повістку про виклик на 08.00год. 29.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для изначення призначення на особливий період, проте у визначений ас не з`явився. Далі в постанові зазначено, що такими своїми діями (бездіяльністю) позивач порушив вимоги ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто, як вважає позивач, в постанові відсутнє чітке формулювання адміністративного правопорушення.

Отже, як вважає позивач, постанова №503 за справою про адміністративне правопорушення від 12.08.2024 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав: справа про адміністративне правопорушення відносно позивача розглянута без його участі та без участі його представника, а також без доказів в підтвердження вини позивача; відсутній склад правопорушення, не відповідність форми повістки та порушення порядку її видачі та вручення, передбачених Постановою №5600, а отже вісутність законних підстав для її як вручення позивачу, так і виконання вимог, зазначених в ній. Також, при складанні 07.08.2024 протоколу №597 про адміністративне правопорушення не було надано в підтвердження отримання ним цієї повістки корінця до неї з його особистим підписом, як і до протоколу він не долучався теж.

В судове засідання представник позивача Соколова Н.І. надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача, до суду не з`явився, відзив на позов не надав, повідомлявся про час та місце розгляду справи належними чином.

У відповідності до вимог ч. 9 ст. 205 КАС України , оскільки всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд розглянув справу у письмовому провадженні .

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

24.09.2024 року державним виконавцем Лівобережного ВДВС у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Купріною Х.В. відкрито виконавче провадження на підставі постанови №503, виданої 12.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За змістом вказаної постанови 28.07.2024 року групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було вручено повістку про виклик на 08:00 год. 29.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення призначення на особливий період. Вказану повістку ОСОБА_1 отримав, про що свідчить проставлений його особистий підпис в розписці від 28.07.2024 року. Проте, у визначений у повістці час, а саме 29.07.2024 року, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився. Про причини неявки не повідомив.

Також у оскаржуваній постанові зазначено, що 07.08.2024 на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 597, в якому його сповіщено про місце і час розгляду справи, а саме 12.08.2024 о 09:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказав, що не прийшов, бо в цей час хворів.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . з 08.08.2024 року перебуавє на військовій службі військової частини НОМЕР_1 , прийняв військову присягу 10.08.2024, тобто станом на день його виклику та, відповідно, розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП він перебував у військовій частині.

Згідно з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція вказаної норми є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 22 та абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно абз. 3 ч.9 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військово-зобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 4 частини 9 статті 29 вказаного вище закону передбачено, що після закінчення події, яка стала поважною причиною неприбуття військовозобов`язаного чи резервіста у строк, визначений у повістці, військовозобов`язаний чи резервіст зобов`язаний протягом трьох діб прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України).

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №673 затверджено Перелік поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори. Зокрема, поважними причинами є: хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем; смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття; потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю; складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, направленням, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються центрами рекрутингу, центрами надання адміністративних послуг, центрами зайнятості, відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, Центральним управлінням або регіональним органом Служби безпеки України, відповідними підрозділами розвідувальних органів України на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за такими громадянами місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Слід також зазначити, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 у справі №560/751/17 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Разом з тим, судом з матеріалів справи встановлено, що позивач 08.08.2024 був зарахований до військової частини НОМЕР_1 , військову присягу прийняв 10.08.2024, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 , тобто позивач фізично не міг з`явитись за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 12.08.2024.

Окрім того, суд зазначає, що відповідачем не надано суду протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 від 07.08.2024 № 597 та матеріали розгляду цього протоколу, що унеможливлює перевірку правомірності його складення, дати його складення, ознайомлення із змістом протоколу, отримання його копії та дотримання інших процесуальних вимог закону відповідачем.

В свою чергу позовна заява містить аргументи, згідно яких позивач пояснював представникам відповідача, що перебував на робліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди його 07.08.2024 й було доставлено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яким його було направлено для проходження ВЛК щодо придатності призову на військову службу та в подальшому до військової частини.

З огляду на наведене доводи позивача про те, що він фізично не міг з`явитися на розгляд протоколу про адміністративне правопорушення 12.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як перебував на військовій службі, є підтвердженими.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що відповідач не надав належної оцінки обставинам справи під час винесення постанови про адміністративне правопорушення та допустимими доказами не підтвердив порушення позивачем Правил військового обліку та правомірність притягнення позивача до відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до вимог ч.3 ст. 286 КАС України, суд приходить до висновку , що з урахуванням вимог ст. 247 КУпАП, наявні підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 969,00грн при поданні позовної заяви .

За наслідками судового розгляду, позовні вимоги позивача до ІНФОРМАЦІЯ_6 задоволені повністю.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, які є обов`язковими для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2025 року становить 3028 грн.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви становить 605 грн. 60 коп.

Як наслідок, саме вказана сума судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. є такою що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Керуючись ст. ст., 77, 205, 211, 217, 241, 246, 250, 255, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника Соколової Наталі Іванівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 12 серпня 2024 року №503 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( місце знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

На підставі ч.2 ст. 271 КАС України копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Суддя: О.Є. Жукова