Справа № 320/43791/24
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року м.Київ справа №320/43791/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просить суд:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26.08.2024 № б/н про відмову позивачу у призначенні пенсії;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити позивачці з 13.08.2024 пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , в період з 21.06.1986 року по момент смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб cepiп НОМЕР_1 , виданим відділом ЗАГСУ Самбірського міськвиконкому Львівської області. Повторно в шлюбі не перебувала. На час смерті, ОСОБА_2 обіймав посаду Начальника відділу зонального контролю i інспектування управління податкової міліції Державної податкової адміністрації в Львівській області, в званні підполковника міліції. У зв`язку із цим, за доводами позивачки, вона набула право на пенсію по втраті годувальника за нормами Закону України від 09.04.1992 року № 2262- ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З метою реалізації гарантій на пенсійне забезпечення для осіб, які мають право на пенсію в разi втрати годувальника, позивачка звернулась через уповноважений структурний підрозділ - Головне управління ДФС у Львівській області з заявою призначення пенсії, яку уповноваженим органом разом з поданням про призначення пенсії та необхідним переліком документів було скеровано до Головного управління ПФУ у місті Києві.За результатами розгляду вказаної заяви та подання Головним управлінням ПФУ у місті Києві прийнято рішення від 26.08.2024 №б/н (надалі «Рішення») про відмову у призначення пенсії, мотивуючи тим, що в наданих гр. ОСОБА_1 документах наявні розбіжності в записах, а саме прізвище чоловіка зазначене в свідоцтві про одруження ОСОБА_2 , а в свідоцтві про смерть ОСОБА_2 , а також у витязі державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб зазначено ОСОБА_1 , а в паспорті ОСОБА_1 . Позивач не погоджується із відмовою у призначенні пенсії та вважає її протиправною.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Станом на 20.12.2024 року від відповідача відзиву не надходило. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи судом було встановлено наступне.

Позивачка звернулася до уповноваженого структурного підрозділу - Головне управління ДФС у Львівській області з заявою призначення пенсіїпо втраті годувальника за нормами Закону України від 09.04.1992 року № 2262- ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яку уповноваженим органом разом з поданням про призначення пенсії та необхідним переліком документівбуло скеровано до Головного управління ПФУ у місті Києві.

Головне управління ПФУ у м. Києві відмовило позивачціу призначенні пенсії по втраті годувальника за нормами Закону України від 09.04.1992 року № 2262- ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначаючи, що в наданих гр. ОСОБА_1 документах наявні розбіжності в записах, а саме прізвище чоловіка зазначене в свідоцтві про одруження ОСОБА_2 , а в свідоцтві про смерть ОСОБА_2 , а також у витязі державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб зазначено ОСОБА_1 , а в паспорті ОСОБА_1 .

Правова позиція суду.

Як вбачається зі змісту спірного рішення відповідачем не заперечується право позивачки на призначення пенсії по втраті годувальника.

Щодо наявності розбіжностей у записах судом зазначається наступне. Згідно абзацу 3 пункту 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року № 3-1 (далі «Порядок №3-1») визначено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого органу (структурного підрозділу)) роз`яснюється, які документи необхідно подати додатково. При поданні цих документів до закінчення тримісячного строку з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів уповноваженим органом (структурним підрозділом) поштою, або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Тобто, вказаною нормою чітко встановлено право позивача подати додаткові документи, які відсутні на думку відповідача. Натомість, на думку суду, пенсійний орган протиправно не надав позивачці можливість подання додаткових документів.Разом з тим, суд вважає, що й наявні у пенсійного органу документи дають можливість та достатні підстави ідентифікувати та встановити відомості про: особу померлого годувальника; особу, що звернулась за призначенням пенсії; факт їх перебування у шлюбі; факт проходження служби годувальником на момент смерті. До того ж, перевірку вказаних документів та належність відповідним особам вже провели нотаріус, який посвідчив наведені документи, уповноважений підрозділ, який звернувся з відповідним поданням до пенсійного органу.

В свою чергу, у спірному рішенні відповідачем «рекомендовано» звернутися до суду на підставі статті 315 ЦПК України за встановленням факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Проте, на думку суду, цей пункт статті взагалі не має жодного правового зв`язку з обставинами та документами заявниці. Слід зазначити, що правовстановлювальний документ - документ, який посвідчує правовий зв`язок конкретного майна з особою його власника та складений у порядку, передбаченому законодавством. Проте, ссвідоцтво про смерть та тим більше витяг державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб не є правовстановлювальними документами.

Частина 3 цієї ж статті прямо вказує, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Таким чином, суд вважає, що пенсійний орган вимагає здійснити дії, що, по-перше, не передбачені законодавчо, по-друге, не призведуть до виправлення неточностей у вказаних документах.

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovaandPine v. theCzechRepublic), №36548/97, пункт 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovaandPine v. theCzechRepublic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67).

Підсумовуючи викладене вище, на переконання суду, виявлені пенсійним органом невідповідності в документах позивачки та її покійного чоловіка не є належною підставою для відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника. В даному випадку, позивачка не повинна нести відповідальність за неналежне заповнення уповноваженими особами державних органів відповідних документів, водночас відповідач, відмовляючи з цих підстав у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника фактично вдався до надмірного формалізму. Відповідач фактично переклав на позивача тягар доказування власного неперевіреного сумніву у достовірності і достатності документів, що є непропорційним заявленій легітимній меті, а тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.В даному випадку відповідачем не вжито жодних заходів з метою отримання певної інформації щодо відповідності певних документів.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає твердження відповідача та задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Ефективний спосіб захисту прав, свобод та інтересів позивача повинно бути здійснено шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26.08.2024 №б/н про відмову позивачу у призначенні пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити позивачці з 13.08.2024 пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26.08.2024 №б/н про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 з 13.08.2024 пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 року No 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.