Справа № 240/21295/24
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/21295/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

12 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Моніча Б.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року позов задоволено.

Суд визнав протиправними та скасував постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області від 22.10.2024 у виконавчому провадженні № 76075147 про скасування процесуального документу та про закінчення виконавчого провадження.

Також, суд зобов`язав Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області відновити виконавче провадження з виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/35820/23.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати останнє та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач, апелянт у справі, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також достатність в матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Житомирським окружним адміністративним судом 29.05.2024 у справі № 240/35820/23 ухвалено рішення, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 01.12.2023.

На виконання вказаного рішення 15.07.2024 року видано виконавчий лист.

19.09.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Коломієць І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76075147 з виконання вищевказаного виконавчого листа.

Державний виконавець 22.10.2024 прийняв постанову ВП № 76075147 про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду.

Листом № 2600-0903-5/188675 від 27.09.2024 боржник повідомив державного виконавця, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду у справі 240/35820/23 ОСОБА_1 у серпні 2024 року проведено перерахунок пенсії, після якого, розмір його пенсійної виплати залишився без змін, а доплата після виконання рішення суду відсутня.

22.10.2024 начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області прийняв постанову ВП № 76075147 про скасування процесуального документу "Постанова про накладення штрафу" від 22.10.2024, як таку, що винесена передчасно.

В подальшому, 22.10.2024 року державним виконавцем на підставі вимог п.9 ч.1 ст.39 Закону № 1404-VIII винесено постанову ВП № 76075147 (а.с.41) про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа

Мотивуючи підставність винесення оскаржуваної постанови, виконавцем відзначено, що боржник листом № 2600-0903-5/188675 від 27.09.2024 повідомив про виконання рішення у справі № 240/35820/23.

Не погоджуючись з діями виконавця, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За результатом розгляду матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимог позову та наявність підстав для їх задоволення.

Оцінюючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій є Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до положень пункту першого частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями ст.75 Закону №1404-VIII.

Отже, чинним законодавством визначено порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Водночас, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, розглядаючи спірні правовідносини про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, колегія суддів враховує, що Законом України № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені названим Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Пунктом 9 частини 1 ст. 39 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, спір у цій справі стосується повноти заходів, вжитих державним виконавцем задля примусового виконання рішення суду на користь позивача.

Разом з тим, судом першої інстанції достеменно встановлено, а відповідачем не спростовано, що зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві № 51538/3-24 від 13.09.2024 вбачається, що внаслідок перерахунку пенсії за період грудень 2023 року - липень 2024 року позивачу донарахована певна сума доплати до пенсії, внаслідок чого пенсія останнього склала 26069,11 грн. До виплати, з урахуванням максимального розміру, станом на вересень 2024 року розмір пенсії становить 24260,59 грн.

Відтак, суд першої інстанції вірно виснував, що в жовтні-листопаді 2024 розмір нарахованої позивачу пенсії становив 26069,11 грн, однак її виплату пенсійний орган обмежував розміром 24260,59 грн.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що на момент прийняття відповідачем спірних постанов донарахована за період з 01.12.2023 року доплата до пенсії позивачу виплачена не була, а розмір пенсії, що виплачувалась, продовжував обмежуватись максимальним розміром, тобто фактичного виконання в повному обсязі рішення суду у справі № 240/35820/23 згідно з виконавчим документом здійснено не було.

Так, відповідно до 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Колегія суддів також зазначає, що державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову, повинен пересвідчитися не тільки у проведенні виплати заборгованості по доплаті до пенсії на виконання рішення суду, а й у правильності виконання рішення суду в частині проведення виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром, на час закінчення виконавчого провадження.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, необхідно враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 02.11.2023 у справі № 580/4398/22 та від 04.01.2024 у справі № 520/10601/20 звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Таким чином, судова колегія резюмує, що оскаржувані постанови були прийняті відповідачем без повного та всебічного встановлення обставин виконання боржником судового рішення в межах змісту його резолютивної частини.

Протилежного апелянтом не доведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неправомірність та передчасність постанов Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області від 22.10.2024 у виконавчому провадженні № 76075147 про скасування процесуального документу та про закінчення виконавчого провадження.

Також, судова колегія погоджується з обраним судом першої інстанції способо поновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області відновити виконавче провадження з виконання рішення суду у справі № 240/35820/23.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Моніч Б.С. Гонтарук В. М.