Справа № 809/375/17
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" листопада 2024 р. справа № 809/375/17
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Космірак Н.М.,
представників позивача Василинина І.В., Ватутіна І.П.,
представника відповідача Гавадзина М.В.
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у цій адміністративній справі.
Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №809/375/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою суду прийнято до провадження вказану адміністративну справу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне податкове повідомлення-рішення контролюючим органом прийнято протиправно, з порушенням вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів», Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363. Позивач зазначає, що терміни проведення перевірки, вказані в наказах податкового органу, суперечать ухвалі слідчого судді, якою був встановлений кінцевий строк її проведення 26.10.2016, натомість перевірка проводилася до 28.10.2016. Стверджує, що всупереч наказу від 19.10.2016 №1056 перевірка не була виїзною, оскільки проводилася в приміщенні контролюючого органу, а не за місцем знаходження підприємства. В розпорядженні контролюючого органу були товаро-транспортні накладні в кількості 77 штук, що були вилучені згідно протоколу обшуку від 09.09.2016, а також не враховано значну кількість ТТН, що були додані ПМП «Темп» разом із запереченням на акт перевірки, оскільки ревізор не виїжджав на місце знаходження підприємства. Вважає, що відсутність ТТН не може слугувати беззаперечною підставою для позбавлення підприємства права на включення понесених ним витрат з придбання товарів до складу валових витрат. Також зазначає, що Законом України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» не вимагається сертифікатів якості для товарної продукції під кодом 4408 (ламелі завтовшки не більше 6 міліметрів). В переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні від 01.02.2005 №28, також відсутнє таке найменування продукції як дуб пиловик та дуб кругляк. Вважає, що перевіркою податкового органу не було встановлено умислу в діях позивача та його контрагентів, які б суперечили інтересам держави та суспільства і давала б підстави визнавати укладені з ними договори купівлі-продажу товару недійсними. До компетенції позивача не входить перевірка достовірності доручень контрагентів, що діють через своїх повірених, а тим більше перевірка справжності підписів на документах, які за своєю формою та змістом оформлені належним чином.
Податковий орган надав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначає про факт присутності директора та бухгалтера підприємства під час перевірки, що підтверджується також їх підписами на останній сторінці акта та їх підписами на направленні на перевірку. Стверджує про обов`язковість складення товарно-транспортних накладних, відсутність яких може вказувати на фіктивність відповідної господарської діяльності. Отримання карантинного сертифікату та сертифікату походження лісоматеріалів є обов`язковим для експорту та переміщення в межах країни вказаного товару. Вважає, що перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації в податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника та як конкурентноспроможну особу на ринку відповідних товарів (а.с.229 т.1).
Позивач надав суду письмові пояснення, в яких не погоджується із доводами податкового органу, з підстав, аналогічних позовній заяві. Також зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків. Питання обліку внутрішнього переміщення сировини в процесі її переробки та створення готової продукції не викликало у відповідача жодних сумнівів, а в акті перевірки, поясненнях та запереченнях відсутні зауваження з цього приводу (а.с. 251 т.1, 9 т.7).
Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, додаткових поясненнях. Просять позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у запереченні, додаткових письмових поясненнях. Просить у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, судом встановлено наступне.
ПМП «Темп» 26.03.1997 зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку в контролюючому органі як платник податків і зборів, основним видом економічної діяльності ПМП «Темп» є лісопильне та стругальне виробництво.
27.09.2016 ухвалою Івано-Франківського міського суду призначено позапланову документальну перевірку ПМП ТЕМП з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, під час якої слід здійснити перевірку правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджету податків та зборів ПМП ТЕМП за наслідками проведених господарських операцій із придбання сировини, яке оформлено від фізичних осіб-підприємців, її переробки та подальшої реалізації (а.с.83 т1).
За результатами вказаної перевірки контролюючий орган 08.11.2016 склав акт перевірки №661/19-09-14-01/13805455, за змістом якого встановлено порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, розділу III Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 Загальні вимоги до фінансової звітності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013, ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999, пп. 1.2 п.1, пп. 2.1, пп. 2.4, пп. 2.15, п. 2.16 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, п.7, п.15 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 Витрати, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в загальній сумі 6384000 грн., в т.ч. за 2013 рік 725799 грн., за 2014 рік 1466328 грн., за 2015 рік 4791663 грн.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач оскаржив його до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Суд при вирішенні цієї справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до п.п.14.1.36. п. 14.1. ст.14 Податкового кодексу України (надалі також ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно із п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
За змістом пунктів 44.1, 44.2 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Згідно вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (у редакції до 01.01.2015) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.
З 01.01.2015 стаття 134 Податкового кодексу України зазнала змін. Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді (пункт 138.2 статті 138 Податкового кодексу України).
Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).
Згідно вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Згідно з п. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 4 цього Закону визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність грунтуються на таких основних принципах: обачність - застосування в бухгалтерському обліку методів оцінки, які повинні запобігати заниженню оцінки зобов`язань та витрат і завищенню оцінки активів і доходів підприємства; повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; автономність - кожне підприємство розглядається як юридична особа, відокремлена від її власників, у зв`язку з чим особисте майно та зобов`язання власників не повинні відображатися у фінансовій звітності підприємства; послідовність - постійне (із року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики можлива лише у випадках, передбачених національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, і повинна бути обгрунтована та розкрита у фінансовій звітності; безперервність - оцінка активів та зобов`язань підприємства здійснюється виходячи з припущення, що його діяльність буде тривати далі; нарахування та відповідність доходів і витрат - для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми; історична (фактична) собівартість - пріоритетною є оцінка активів підприємства, виходячи з витрат на їх виробництво та придбання; єдиний грошовий вимірник - вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства у його фінансовій звітності здійснюються в єдиній грошовій одиниці; періодичність - можливість розподілу діяльності підприємства на певні періоди часу з метою складання фінансової звітності.
Статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами.
Обов`язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством. Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.
Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Згідно підпункту 1.2 пункту 1, підпунктів 2.1, 2.4, 2.15 2.16 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.
За змістом пунктів 5 7, 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
До складу загальновиробничих витрат включаються: витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо). Амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення. Амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення. Витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення. Витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, купівельних комплектуючих виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій тощо). Витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень. Витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг). Витрати на охорону праці, техніку безпеки і охорону навколишнього природного середовища. Інші витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів зі складів до цехів і готової продукції на склади; нестачі незавершеного виробництва; нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах; оплата простоїв тощо).
Отже, витрати підприємства можна враховувати при обчисленні об`єкта оподаткування лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування витрат. Фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування витрат підприємства.
Таким чином, витрати підприємства мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків та віднесення ним сум до валових витрат.
Так, в ході перевірки відповідачем встановлено документальне оформлення взаємовідносин ПМП Темп за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 з ФОП ОСОБА_1 . До перевірки представлено договір купівлі-продажу від 04.01.2014 №4/1, договір купівлі-продажу від 20.04.2015 №28/4. На виконання умов даних договорів ФОП ОСОБА_1 виписано накладні на загальну суму 2674573 грн., без ПДВ. В податковому обліку витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, у розмірі собівартості придбання в ФОП ОСОБА_1 віднесені до витрат ПМП Темп за 2013 рік в сумі 339463 грн.; за 2014 рік в сумі 846081 грн.; за 2015 рік в сумі 1489030 грн. Перевіркою встановлено відсутність підтвердження транспортування товару від ФОП ОСОБА_1 до ПМП Темп, а також до перевірки не надано сертифікати до лісопродукції отриманої, відповідно наданим до перевірки документів, від ФОП ОСОБА_1 .
Також перевіркою встановлено документальне оформлення взаємовідносин ПМП Темп за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 з ФОП ОСОБА_2 . До перевірки представлено договір купівлі-продажу від 01.07.2014 №01.07. На виконання умов цього договору ФОП ОСОБА_2 виписано видаткові накладні на загальну суму 735589 грн., без ПДВ. В податковому обліку витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, у розмірі собівартості придбання в ФОП ОСОБА_2 віднесені до витрат ПМП Темп за 2014 рік в сумі 466737 грн.; за 2015 рік в сумі 268852 грн. Перевіркою встановлено відсутність підтвердження транспортування товару від ФОП ОСОБА_2 до ПМП Темп, а також до перевірки не надано сертифікати до лісопродукції отриманої, відповідно наданим до перевірки документів, від ФОП ОСОБА_2 .
Перевіркою, встановлено документальне оформлення взаємовідносин ПМП Темп за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, в тому числі, з ФОП ОСОБА_3 . До перевірки представлено договір купівлі-продажу від 01.09.2014 №01/1.09. На виконання умов цього договору ФОП ОСОБА_3 виписано видаткові накладні на загальну суму 1253470,00 грн., без ПДВ. В податковому обліку витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, у розмірі собівартості придбання в ФОП ОСОБА_3 віднесені до витрат ПМП Темп за 2014 рік в сумі 960597 грн.; за 2015 рік в сумі 292873 грн. Перевіркою встановлено відсутність підтвердження транспортування товару від ФОП ОСОБА_3 до ПМП Темп, а також до перевірки не надано сертифікати до лісопродукції отриманої, відповідно наданим до перевірки документів, від ФОП ОСОБА_3 .
Вказано, що перевіркою не встановлено реальність отримання дубу пиловика протягом 2013-2015 років від ФОП ОСОБА_1 , дуба кругляка протягом 2014-2015 років від ФОП ОСОБА_2 та дуба кругляка протягом 2014 - 2015 років від ФОП ОСОБА_3 , оскільки надані первинні документи складені та підписані не уповноваженими особами, складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, такі що не відповідають сутності та не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції; не підтверджують придбання товарів із метою використання в господарській діяльності, складення із порушенням встановленого законодавством порядку, не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку, складені платником, який фактично не здійснював його реалізацію та поставку, не є підставою для включення сум до витрат.
Зокрема, за змістом процитованих відповідачем пояснень, ОСОБА_1 вказувала на здійснення від її імені підприємницької діяльності її родичем ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зазначала про здійснення від її імені підприємницької діяльності колишнім зятем ОСОБА_6 . Також відповідачем наведено надані слідчому пояснення ОСОБА_6 про здійснення ним протягом 2013 2016 років обслуговування підприємців на предмет ведення бухгалтерського і податкового обліку, складання і подання звітності, банківського обслуговування, зокрема, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які після реєстрації надали йому доручення на право здійснювати від їх імені фінансово-господарської діяльністості, та фактичне здійснення від їх імені підприємницької діяльності, підписання первинних документів.
Крім наведеного вище, відповідачем в ході перевірки не встановлено реального отримання позивачем лісопродукції від інших фізичних осіб-підприємців, зазначених в додатку №1 до акту перевірки. Вказано, що відповідно до наданих до перевірки первинних документів встановлено відсутність підтвердження транспортування товару від ФОП, наведених у додатку №1 до акту. У зв`язку з ненаданням до перевірки товарно-транспортних накладних недотримано Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568. Також ПМП Темп до перевірки не надано сертифікати «Про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів до лісопродукції отриманої, відповідно наданим до перевірки документів, від ФОП, наведених у Додатку №1 до акту (61 контрагент), таким чином не стверджено законності придбання лісоматеріалів.
Матеріалами справи підтверджено укладення ПМП «Темп» договорів купівлі-продажу лісоматеріалів щодо купівлі у фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 лісопродукції дубової №01.07 від 01.07.2014, ОСОБА_1 пиловника добового №4/1 від 04.01.2014, ОСОБА_3 лісопродукції дубової №01/1.09 від 01.09.2014, ОСОБА_11 дошки дубової №1/08 від 08.08.2012, ОСОБА_13 дуба пиловика №9/06 від 09.06.2014, ОСОБА_15 лісопродукції дубової №26/07 від 26.07.2013, ОСОБА_10 лісопродукції дубової №27/09 від 27.06.2013, ОСОБА_16 дошки дубової №1/07 від 01.07.2013, ОСОБА_17 пиломатеріалу дубового №3 від 21.10.2013, ОСОБА_18 дошки дубової № 18/08 від 18.08.2014, ОСОБА_19 дуба пиловика №23/6 від 23.06.2014, ОСОБА_20 лісопродукції дубової №10/01 від 10.01.2014, ОСОБА_21 лісопродукції дубової №1/2 від 02.01.2014, ОСОБА_22 лісопродукції дубової №3/11 від 03.11.2014, ОСОБА_24 лісопродукції дубової №8/04 від 08.04.2015, ОСОБА_25 дошки дубової №4/8 від 04.08.2014, ОСОБА_26 дошки дубової №15/12 від 15.12.2014, ОСОБА_27 лісопродукції дубової №2/2 від 02.01.2013, ОСОБА_28 дошки дубової №3/05 від 03.05.2012, ОСОБА_29 дошки дубової №1/01 від 02.01.2013, ОСОБА_47 пиломатеріалів дубових обрізних від 23.01.2013 №1/13, ОСОБА_48 лісопродукції дубової №7/01 від 31.01.2013, ОСОБА_49 пиломатеріалів від 02.07.2012 №2/57, ОСОБА_50 лісопродукції дубової від 12.08.2013 №12/13, ОСОБА_51 лісопродукції дубової № 01/06 від 01.06.2012, ОСОБА_52 лісопродукції дубової №1/04 від 02.04.2013, ОСОБА_53 лісопродукції дубової №5/09 від 05.09.2014, ОСОБА_54 лісопродукції дубової №1/05 від 01.04.2014, ОСОБА_55 лісопродукції дубової №1/23 від 23.06.2014, ОСОБА_56 лісопродукції дубової №10/02 від 10.02.2014, ОСОБА_57 лісопродукції дубової №26/12 від 26.12.2014, ОСОБА_45 дошки дубової №06/2 від 06.02.2013, ОСОБА_58 пиломатеріалів дубових обрізних від 22.01.2014 №22-1/14 (а.с.77 т.1, 205 213, 242 т.7, а.с. 22 37, 54 72, 78, 81, 87, 92, 97 т. 3).
ФОП ОСОБА_33 лісопродукції дубової на суму 7130,45 грн. згідно накладної №31.01.2023 від 31.01.2013. Позивачем здійснено оплату вказаного товару;
ФОП ОСОБА_37 пиломатеріалів в 2013 році на загальну суму 3164,86 грн згідно накладних №1 від 02.04.2013 на суму 1357,78 грн, №2 від 12.04.2013 на суму 1807,08 грн. Позивачем здійснено оплату вказаної сировини;
ФОП ОСОБА_42 лісопродукції в 2014 році на суми 4532,51 грн. згідно накладної №10/02 від 10.02.2014. Позивачем здійснено оплату вказаної сировини;
ФОП ОСОБА_43 дошки дубової в 2014 році на суму 3000,00 грн. згідно накладної №5 від 29.12.2014. Позивачем здійснено оплату вказаної сировини;
Відтак, в спірних правовідносинах підтверджено здійснення оплати позивачем придбаної у вказаних вище контрагентів сировини (лісопродукції).
Вищенаведені документи бухгалтерського обліку, якими оформлено спірні господарські операції з вищевказаними контрагентами-продавцями, розкривають зміст господарських операцій, підтверджують реальність руху активів позивача щодо придбання сировини.
Суд зауважує, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 83 ПК України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок, підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
В силу приписів статей 44, 83 ПК України посадові особи податкового органу під час проведення перевірки були зобов`язані врахувати надані первинні документи. У разі, якщо первинні документи, надані під час проведення перевірки, викликають сумніви у їх достовірності, акт документальної перевірки повинен містити посилання на докази, що доводять складання таких документів без реального здійснення господарських операцій.
Крім того, висновок про відсутність реального здійснення господарських операцій з придбання лісопродукції від фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зроблено також з підстав того, що надані для перевірки первинні документи складені та підписані не цими фізичними особами-підприємцями, а іншими не уповноваженими особами ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), а тому складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції; не підтверджують придбання товарів із метою їх використання в господарській діяльності; укладені з порушенням встановленого законодавством порядку, не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку, а також складені платником, який фактично не здійснював його реалізацію та поставку, а тому не можуть були підставою для включення сум до витрат.
Вказане свідчить про те, що під час обшуку в позивача вилучались товарно-транспортні накладі, висновки контролюючого органу про відсутність товаро-транспортних накладних у спірних правовідносинах грунтуються на неповно досліджених обставинах.
Суд зауважує, що ненадання в ході перевірки товаро-транспортних накладних на поставку лісопродукції не може бути самостійною підставою висновку безтоварності господарської операції з придбання цього товару.
У відповідності до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту від 14.10.1997 за №363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
За змістом пункту 11.1 вказаних Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.
Суд зазначає, що оформлення товарно - транспортної накладної є обов`язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).
Описані вище договори купівлі-продажу лісоматеріалів не є договорами про перевезення вантажу, а тому їх реальне виконання не повинно підтверджуватись товарно-транспортними накладними.
Згідно із Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Товарно-транспортна накладна - це не первинний документ, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення для договорів поставки.
Тобто, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом і є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому.
Отже, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
Вказана позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 в справі №816/166/15-а, від 11.09.2018 в справі №804/4787/16, від 04.09.2023 в справі №320/8249/23, від 18.01.2024 в справі №320/2332/19, від 17.01.2024 №320/2332/19, від 29.08.2024 в справі №300/3949/23.
Так, в матеріалах справи відсутні товаро-транспортні накладні щодо перевезення товару в спірних правовідносинах.
Водночас суд звертає увагу, що факт оплати товару позивачем стверджується наявними в матеріалах справи прибутковими касовими ордерами, платіжними дорученнями, квитанціями до прибуткового касового ордеру, виписками з банку ПАТ КБ «Правекс-Банк», що свідчить про зміни у власному капіталі платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю з придбання лісопродукції від наведених вище фізичних осіб-підприємців і є доказом реальності спірних господарських операцій.
Слід вказати, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011 № 3565-VI (дата набрання чинності 13.08.2011) із текстів законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» вилучено посилання на подорожні листи. Тобто, з моменту набрання чинності цим законом водії не зобов`язані його пред`являти працівникам Державтоінспекції під час перевезення чи службових поїздок.
Наказ Державного комітету статистики України, яким затверджено Інструкцію про порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля та обліку транспортної роботи втратив чинність від 16.04.2013.
Таким чином, станом на час спірних правовідносин законодавством не було передбачено вимог щодо необхідності оформлення подорожнього листа та будь-яких інших документів під час здійснення обліку кількості використаного автомобілем паливно-мастильних матеріалів.
Отже, відсутність товаро-транспортних накладних в спірному випадку не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій позивача, проведених з контрагентами.
Згідно із статтею 3 Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» від 08.09.2005 № 2860-IV, на який покликається податковий орган, реалізація за межі митної території України в митному режимі експорту суб`єктами підприємницької діяльності лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів, крім передбачених статтями 2 та 2-1 цього Закону, допускається за наявності сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів.
Відтак, наявність сертифікатів про походження лісоматеріалів та про виготовлених з них пиломатеріалів, які відповідно до Закону України Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів, є підставою для реалізації за межі митної території України в митному режимі експорту лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів.
В постанові Кабінету Міністрів України №255 від 25.02.2003 зазначено, що у разі вивезення товарів з митної території України сертифікат про походження товару в тих випадках, коли він необхідний і це відображено в національних правилах країни ввезення чи передбачено міжнародними договорами, видається Торгово-промисловою палатою або регіональними торгово-промисловими палатами.
Суд зазначає, що предметом перевірки були господарські операції позивача щодо придбання лісопродукції із контрагентами в Україні.
Відповідно до пунктів 1 описаних в рішенні договорів купівлі-продажу «Продавець зобов`язується продати, а Покупець прийняти та оплатити товар відповідно до накладної і сертифікату якості, які додаються при необхідності на кожну партію товару».
Тобто, умовами договорів було визначено надання сертифікатів якості за необхідності, а не обов`язково.
Оскільки, для продукції ПМП Темп, яка експортувалася за кордон за кодом УКТЗЕД 4408, не передбачено наявності сертифікатів про походження лісоматеріалів та про виготовлених з них пиломатеріалів, то висновки податкового органу про безтоварність операцій за відсутності таких сертифікатів не відповідають вимогам законодавства.
Сертифікат якості на товар не належить до документів на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік, а тому саме по собі незбереження й ненадання позивачем означених документів не є безперечним доказом відсутності господарської операції.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 13.11.2018 у справі №805/528/17-а, від 21.10.2020 в справі №№620/846/19, від 17.01.2024 № 320/2332/19.
Крім того, в матеріалах справи наявні докази реалізації виготовленої позивачем продукції за межі країни, а саме вантажно-митні декларації та фітосанітарні сертифікати (а.с.88-169 т.1, а.с.36-112 т.2).
У вказаній ухвалі серед іншого зазначено, що під час судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_65 , будучи директором ПМП «Темп», здійснював фіктивну господарську діяльність та за допомогою підроблених первинних (бухгалтерських) документів (накладних та видаткових накладних) оформляв неіснуючі (безтоварні) господарські операції з постачання на адресу ПМП «Темп» деревини дуба фізичними особами-підприємцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_66 , від імені яких по довіреності діяли ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Натомість, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що взаємовідносини між ПМП «Темп» та вказаними особами відбувалися реально, лісопродукція надходила до підприємства, де перероблялася на готову продукцію, яка надалі реалізовувалася виключно за межами України.
Зі змісту вказаної ухвали слідує, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 підтвердили здійснення поставки лісосировини на ПМП «Темп», зокрема ОСОБА_6 також й за дорученням від своєї матері ОСОБА_10 , тещі ОСОБА_3 , дружини ОСОБА_7 , товаришів ОСОБА_8 і ОСОБА_2 , а ОСОБА_5 також й за дорученням ОСОБА_4 .
Суд зауважує, що відповідачем не надано допустимих та достовірних доказів, а судом під час розгляду справи не встановлено, що відомості, які містяться в первинних документах є недостовірними, суперечливими або такими, що ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких встановлена судом.
В спірному випадку податковий орган на вимогу суду не надав беззаперечних доказів про фактичну неможливість фізичними особами-підприємцями у спірних господарських операціях здійснити позивачу поставку обумовленого товару (відсутність на час здійснення господарських операцій власних чи орендованих транспортних засобів для перевезення і спецтехніки для навантаження, відсутність на час здійснення господарських операцій власних чи залучених трудових ресурсів, відсутність на час здійснення господарських операцій відповідного товару, тощо).
Більше того, у своїх поясненнях контролюючий орган вказав, що зустрічні перевірки контрагентів позивача не проводилися. Зі змісту акту перевірки слідує, що в ході перевірки можливість здійснення контрагентами позивача господарської діяльності з поставки лісоматеріалів ПМП «Темп» не перевірялась.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших суб`єктів підприємницької діяльності.
Поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентом правил оподаткування.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
Відповідачем не доведено та не надано суду належних доказів, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про його обізнаність щодо можливої протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними.
Також відповідачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій в межах спірних правовідносин, їх невідповідність цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Доводи та надані позивачем докази щодо реальності витрат у зв`язку з придбанням вказаних товарів та використання придбаної у спірних господарських операціях лісопродукції в своїй господарській діяльності, відповідачем не спростовані.
Таким чином, в ході судового розгляду адміністративної справи висновки відповідача щодо складання бухгалтерських документів без реального здійснення господарських операцій не знайшли свого підтвердження. Спірне податкове повідомлення рішення відповідачем прийнято не добросовісно, без врахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.9 КАС України).
В силу норм частин 1, 4 статті 9, частини 4 статті 79, статті 80, частини 5 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У разі неможливості надати суду відповідний доказ, сторона повинна зазначити причини, з яких він не може бути поданий та надати суду докази, які підтверджують, що ця сторона здійснила усі залежні від неї дії, спрямовані на отримання відповідного доказу і в неї відсутня можливість самостійно його отримати.
Принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень є визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах.
Наявність принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі обумовлена тим, що в учасників публічно-правових відносин, зазвичай, нерівні можливості, оскільки особі протистоїть суб`єкт владних повноважень. Активна роль суду дає можливість врівноважити можливості особи і суб`єкта владних повноважень, а також сприяє тому, щоб порушені владою права були захищені.
Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору, з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин, а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, надати суду додаткові докази, а якщо певний доказ необхідний з метою захисту прав, свобод чи інтересів осіб, витребувати такий доказ з власної ініціативи.
Таким чином, відповідно до завдань та принципів адміністративного судочинства, у спірних правовідносинах саме відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, повинен доводити в суді правомірність своїх дій.
Однак, відповідач у спірних правовідносинах не виконав покладений на нього обов`язок, не надав достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості своїх заперечень та доводів, в тому числі й на вимогу суду. При цьому відповідач не навів доводів наявності таких доказів та вжиття ним всіх залежних від нього дій, спрямованих на їх отримання.
Щодо наявних в матеріалах справи незаповнених бланків накладних, прибуткових касових ордерів та квитанцій, вилучених у позивача під час обшуку, то представник позивача зазначив, що під час доставлення на підприємство лісопродукції здійснювалася перевірка її якості та кількості, внаслідок чого бухгалтером підприємства коригувалися дані щодо кількості остатніх та за згодою продавців вносилися нові відомості до відповідних первинних документів, можливо тому були незаповнені бланки. Чітко зазначити причину наявності таких бланків вказати не може, бо бухгалтер підприємства померла.
Беззаперечних доказів того, що ПМП ТЕМП реально не здійснювало господарські операції у спірних правовідносинах відповідач суду не надав, доводи позивача належними доказами не спростував.
Стосовно доводів позивача про те, що проведена податковим органом перевірка не була виїзною, проводилася в приміщенні контролюючого органу без виїзду на місцезнаходження підприємства та його адміністративних органів і бухгалтерії, суд зазначає, що вказане твердження не доведено позивачем належними і допустимими доказами. Натомість, в матеріалами справи підтверджено отримання наказу та направлення на проведення перевірки 24.10.2016 (дата початку перевірки). Крім того, в акті перевірки міститься підпис директора ПМП «Темп» і не вказано, що перевірка проводилась без виїзду на місцезнаходження підприємства та його адміністративних органів і бухгалтерії.
Також є безпідставними доводи позивача про те, що контролюючий орган здійснив перевірку за наслідками господарських операціях, які не були обумовлені ухвалою Івано-Франківського міського від 27.09.2016 року, якою призначено позапланову документальну перевірку ПМП ТЕМП, оскільки з резолютивної частини вказаної ухвали вбачається призначення позапланової документальної перевірки ПМП ТЕМП питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 відносно господарських операцій з придбання сировини у всіх фізичних осіб підприємців протягом 2013-2015 років, без відносно конкретних фізичних осіб-підприємців, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Зазначення фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у мотивувальній частині ухвали Івано-Франківського міського суду від 27.09.2016 наведено виключно як обґрунтування необхідності проведення перевірки ПМП ТЕМП, проте резолютивна частина зазначеної ухвали переліку конкретних фізичних осіб - підприємців, відносно яких має проводитись перевірка не містить.
Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із частиною 1, 6 - 7 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Касаційна скарга була подана до Верховного Суду податковим органом.
Судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи (зокрема, судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги) підлягають розподілу за результатами нового розгляду спору та ухвалення остаточного рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Такі висновки суду ґрунтуються на позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 19 січня 2022 року в справі №500/2632/19, де проаналізувавши судові рішення, ухвалені касаційними судами різних юрисдикцій, зокрема, щодо вирішення питання розподілу судових витрат (ухвалення додаткових судових рішень), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом з тим у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Аналогічні висновки викладені, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 30 березня 2021 року в справі № 911/2390/18, в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2020 року в справа № 530/1731/16-ц, в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року в справі №380/8841/20.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивачем заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу із доказами понесення таких витрат була подана 21.08.2024, тобто до закінчення судових дебатів у цій справі.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі також - Закон №5076-VI).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, значення спору для сторони тощо.
Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу у цій справі надавалася відповідно до договору надання правової допомоги та юридичних консультаційних послуг, укладеного між адвокатом Ватутіним І.П. та ПМП «Темп» від 20.01.2022, предметом якого є надання правової допомоги, юридичних консультаційних послуг з питань цивільних, господарських, адміністративних та інших правовідносин (а.с.172 т.11).
В пункті 4 вказаного договору зазначено, що вартість роботи Ватутіна І.П. за умовами цього договору оцінюється виходячи з обсягу 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено законодавством на 1 січня календарного року, за кожну годину роботи Ватутіна І.П., в тому числі під час представництва і захисту інтересів ПМП «Темп» в судах чи перед іншими особами, під час ознайомлення з матеріалами справ, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, під час участі Ватутіна І.П. у судовому засіданні чи під час вчинення ОСОБА_67 інших дій, пов`язаних з виконанням цього договору. Обсяг (перелік) і вартість наданої правової допомоги за цим договором, зазначаються у актах виконаних робіт.
4.1.4. Друга частина винагороди в розмірі 50 (п`ятдесят) % від вказаного в п. 4.1.1. цієї Додаткової угоди розміру, корегується відносно фактичної суми, на яку буде постановлено рішення суду на користь ПМП «Темп», що набрало законної сили.
4.1.5. Вказаний розмір додаткової винагороди/гонорару успіху зазначається в актах виконаних робіт. Підписані обома сторонами акти вважаються невід`ємною частиною цього Договору…» (а.с.171 т.11).
Також суду надано додаткову угоду №2 від 27.12.2023 до вказаного договору, в якій зазначено, що відповідно до п. 6.4 договору про надання правової допомоги та юридичних консультаційних послуг від 20 січня 2022 року сторони погодились продовжити строк дії основного договору і викласти пункт 6.1. основного договору у такій редакції: «6.1. Цей договір чинний (строк дії) до 31 грудня 2024 року. Дія цього договору може бути припинена достроково у випадку, якщо одна сторона письмово попередить іншу сторону про своє бажання розірвати цей договір за тридцять днів до дня, від якого дія цього договору має бути припиненою. Строк дії цього договору продовжується на наступний рік, якщо жодна із Сторін цього договору не заявила про припинення у зв 'язку із закінченням строку його дії» (а.с.171 зворот т.11).
Адвокатом Ватутіним В.І. надано суду ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ІФ №008803 від 22.02.2022 (а.с.167 т.11) та акт здачі-приймання виконаних робіт по договору від 20.01.2022 про надання правової допомоги, юридичних консультаційних послуг (а.с.173 т.11).
За змістом вказаного акту адвокатом Ватутіним І.П. надано правничу допомогу наступного характеру:
1. Підготовлено і подано до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області адвокатський запит №01-03-23/01 від 01.03.2023. Витрачено 0 год. 45 хв.
2. Підготовлено і подано до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області адвокатський запит № 01-03-23/02 від 01.03.2023. Витрачено 0 год. 30 хв.
3. Підготовлено і подано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області належно вмотивовану заяву про долучення письмового доказу від 03.04.2023 (ухвали Долинського районного суду). Витрачено 3,0 години.
4. Підготовлено і подано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду належно вмотивовану заяву від 27.06.2023 (в порядку статей 166, 167 КАС України) про умисне ухилення відповідача від виконання ухвали суду. Витрачено 3 год. 45 хв.
5. Підготовлено і подано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду вмотивоване письмового пояснення від 11.07.2023 (в порядку ст. 44 КАС України). Витрачено 3 год. 30 хв.
6. Підготовлено і подано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області належно вмотивоване клопотання від 11.07.2023 про витребування документальних доказів. Витрачено 2 год. 30 хв.
7. Підготовлено і подано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області належно вмотивоване додаткове клопотання від 18.10.2023 про витребування документальних доказів. Витрачено 3,0 години.
8. Проведено 17.01.2024 ознайомлення з матеріалами справи у зв`язку з надходженням до суду матеріалів від Прокуратури Івано-Франківської області, що надійшли за ухвалою суду від 30.11.2023, знімання копій. Витрачено 2 год. 30 хв.
9. Підготовлено і подано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду належно вмотивовану заяву від 25.01.2024 про неналежність і недопустимість доказів. Витрачено 4 год. 30 хв.
10. Взято участь в судових засіданнях (згідно протоколів судових засідань): 27.06.2023 1 год. 16 хв., 10.10.2023 0 год. 11 хв., 07.11.2023 3 год. 24 хв., 30.11.2023 0 год. 30 хв., 09.01.2024 3 год. 11 хв., 14.03.2024 0 год. 23 хв., 10.04.2024 0 год. 10 хв., 09.05.2024 3,30 год.
Відповідно, витрати на бензин марки А-95 для поїздок до Івано-Франківського окружного адміністративного суду: поїздка 27.06.2023 року: 9,31 літрів х 44,6 грн./л. = 415,22 грн., поїздка 10.10.2023 року: 9,31 літрів х 55,49 грн./л = 516,6 грн., поїздка 07.11.2023 року: 9,31 літрів х 55,47 грн./л = 516,42 грн., поїздка 30.11.2023 року: 9,31 літрів х 54,36 грн./л = 506,09 грн., поїздка 09.01.2024 року: 9,31 літрів х 51,34 грн./л = 477,97 грн., поїздка 14.03.2024 року: 9,31 літрів х 52,04 грн./л = 484,49 грн., поїздка 10.04.2024 року: 9,31 літрів х 57,99 грн./л = 539,88 грн., поїздка 09.05.2024 року: 9,31 літрів х 59,99 грн./л = 558,50 грн. Разом витрати на бензин марки А-95 складають 4015,17 грн.
Загальний обсяг витраченого адвокатом часу на надання правничої за умовами договору від 20 січня 2022 року про надання правової допомоги, юридичних консультаційних послуг складає 48 години 45 хв., з яких: 37 год. 21 хв. (в т.ч. час на дорогу до суду) припадає на 2023 рік, а 11 год. 14 хв. (в т.ч. час на дорогу до суду) припадає на 2024 рік.
Загальна вартість наданої адвокатом правничої допомоги становить 157096,27 грн. (а.с.173-174 т.11).
Відповідач надав суду заперечення щодо витрат на правничу допомогу, в якому зазначає, що витрати на аналіз законодавства, судової практики, підготовку додаткових пояснень чи інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і вчинення (виконання) яких не вимагається, згідно з процесуальним законом, не є обов`язковими для відшкодування у кожному без винятку випадку. Відповідач вважає, що витрати, пов`язані з проїздом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з використанням власного автомобіля не можуть вважатися неминучими. Як у місті Коломия, так і у місті Івано-Франківську доступним є громадський транспорт. Також з урахуванням графіків руху потягів та автобусів за маршрутом Коломия - Івано-Франківськ, представник позивача мав можливість завчасно прибувати у м. Івано-Франківськ безпосередньо у день судових засідань в Івано-Франківському окружному адміністративному суді без використання власного автомобіля. Відповідач просить суд також врахувати, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат (а.с.216 т.11).
При розподілі судових витрат у цій справі суд враховує: зміст спірних правовідносин; час, який необхідно затратити кваліфікованому юристу на підготовку відповідних матеріалів адміністративної справи; складність адміністративної справи; те, що справа розглядалася в загальному позовному провадженні.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заявлений адвокатом розмір судових витрат є завищеним та неспівмірним зі складністю виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Щодо витрат, пов`язаних із підготовкою заяв по суті справи та ознайомлення із матеріалами справи суд вказує на таке.
З приводу підготовки представником позивача в 2023 році адвокатського запиту №01-03-23/01 від 01.03.2023, поданого до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (витрачено 0 год. 45 хв.), письмового пояснення від 11.07.2023 (витрачено 3 год. 30 хв.), клопотання від 11.07.2023 про витребування документальних доказів (витрачено 2 год. 30 хв.) та ознайомлення у 2024 році з матеріалами справи, знімання копій (витрачено 2 год. 30 хв.) і підготовки заяви від 25.01.2024 про неналежність і недопустимість доказів (витрачено 4 год. 30 хв.), то такі є обґрунтованими, співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Стосовно такого виду правової допомоги як підготовка і подання до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області адвокатського запиту № 01-03-23/02 від 01.03.2023 (витрачено 0 год. 30 хв.), суд звертає увагу, що такий запит в матеріалах справи відсутній, а тому такі витрати відшкодуванню не підлягають. Так, до письмового пояснення від 11.07.2023 представником було долучено тільки адвокатський запит від 01.03.2023 до податкового органу.
Щодо подання представником позивача заяви про долучення письмового доказу від 03.04.2023, а саме ухвали Долинського районного суду (витрачено 3,0 години, вартість 3220,80 грн.), то зазначена сума та витрачений час є завищеними та неспівмірними із змістом документу. Так, вказаною заявою (викладена на 1,5 сторінках) представник позивач просив долучити до матеріалів справи належним чином засвідчену копію ухвали про закриття кримінального провадження, яку витребував суд.
На переконання суду, витрати часу пов`язані із підготовкою цієї заяви не можуть становить більше 30 хв.
З приводу підготовки заяви від 27.06.2023 про умисне ухилення відповідача від виконання ухвали суду та додаткового клопотання від 18.10.2023 про витребування документальних доказів, то суд зазначає, що протокольними ухвалами залишив без розгляду заяву та відмовив у задоволенні клопотання. Тому, такі витрати також не підлягають відшкодуванню.
Щодо витрат, пов`язаних з прибуттям в судове засідання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", додатком до якої передбачено (компенсація в адміністративних справах), що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року в справі № 379/1418/18 вказав, що вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат.
Розмір витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.
Представник позивача зазначив, що ним понесено витрати палива (бензин марки А-95) на поїздку власним автомобілем Hyundai Tucson 2.0 4WD (р.н. НОМЕР_2 ), 2008 р.в. до суду для участі в судових засіданнях.
При цьому, представник надав суду інформацію про середньозважений розхід палива (бензин марки А-95) вказаного автомобіля та загальний кілометраж усіх поїздок з м. Коломия до м. Івано-Франківська та у зворотному напрямку. Також покликаючись на інформацію із сайту Міністерства фінансів України надав відомості про середню ціну на бензин марки А-95 на АЗС України станом на дати його участі в засіданнях. Стверджує, що, витрати на бензин марки А-95 складають 4015,17 грн.
Суд зазначає, що представником позивача не надано суду доказів (квитанцій із АЗС), які б підтверджували придбання ним бензину в зазначеній кількості у вказані дати судових засідань.
Надання суду інформації про середню ціну на бензин та про середньозважений розхід палива автомобіля представника позивача не є доказом саме понесення таких витрат.
Відтак, витрати представника позивача на бензин відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не підлягають.
Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу за участь адвоката у судових засіданнях, то суд зауважує, що участь в судовому засіданні являє собою не тільки безпосередню участь у судовому засіданні, а й витрачений час на дорогу до судового засідання. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката.
Час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року в справі № 910/7586/19, від 27.04.2023 в справі № 280/4115/20, в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 в справі № 9901/459/21.
За змістом протоколів судових засідань, представником позивача взято участь, зокрема в таких судових засіданнях 27.06.2023 1 год. 16 хв., 10.10.2023 11 хв., 07.11.2023 3 год. 24 хв., 30.11.2023 30 хв., 09.01.2024 3 год. 11 хв., 14.03.2024 23 хв., 10.04.2024 10 хв. 09.05.2024 3,30 год.
Також представник позивача в акті зазначає, що ним здійснено поїздки до суду для участі в судових засіданнях (м. Коломия, вул. Новодворського, 24 м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 46 58,2 км в одну сторону згідно інформації вебсайту). Всього здійснено 8 поїздок до суду, кожна з яких тривалістю 1 година. Разом 8 годин.
Матеріалами справи підтверджено участь представника позивача у зазначених вище судових засіданнях, а також здійснення ним адвокатської діяльності в місті Коломия.
Загальна кількість часу витрачена представником позивача на участь в судових засіданнях та час, який адвокат витратив на дорогу у 2023 році, становив 9 год. 21 хв., в 2024 році 11 год., 14 хв.
Таким чином, підлягають відшкодуванню витрати позивача, пов`язані із участю адвоката в зазначених судових засіданнях в цій справі.
Водночас, вказаний розмір «гонорару успіху» стороною позивача не обґрунтовано, зокрема щодо визначення відсоткового значення від ціни позову. На переконання суду, такий не може майже вдвічі перевищувати розмір гонорару за надання правової допомоги, з урахуванням усієї сукупності процесуальних питань під час розгляду цієї справи необхідної для досягнення мети відповідно до укладеного договору про правову допомогу.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 дійшла висновку, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Враховуючи зміст заяв по суті справи, кількість опрацьованих адвокатом документів, обсяг і складність наданої адвокатом позивачу правової допомоги у цій справи, а також те, що наслідком розгляду цієї справи не є присудження позивачу певних коштів, суд виснує про відсутність розумної необхідності витрат у формі "гонорару успіху" для цієї справи. Крім того, позивачем не надано суду доказів фактичного понесення таких витрат.
Підсумовуючи наведене, заявлені позивачем до відшкодування 157096,27 грн. витрат на правничу допомогу суд вважає необґрунтованими, такими що не відповідають реальності та розумності їхнього розміру.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач приватне мале підприємство "Темп" (, вул. Коновальця, 111 А, м.Болехів, Івано-Франківська область, 77201),

відповідач - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084, вул.Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.

Рішення складене в повному обсязі 12.02.2025.