Справа № 300/5820/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5820/23 пров. № А/857/24857/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року (суддя Скільський І.І., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №300/5820/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці,

про стягнення коштів, скасування наказу та визнання дій протиправними,

встановив:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі відповідач-1), Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі відповідач-2), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: 1) стягнути з Відповідача-2 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період невиконання судового рішення у справі №300/1214/23 з 23.05.23 по 15.06.23 в розмірі 13795 гривень; 2) стягнути з відповідача-2 на користь позивача невиплачену в 2021, 2022 та в 2023 році грошову допомогу в розмірі 48282 гривні; 3) визнати незаконним і скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області М.О.Тиченка від 21.08.2023 № 23-к «Про оголошення простою»; 4) стягнути з відповідача-2 на користь позивача різницю між середньою зарплатою та фактично виплаченою позивачу заробітною платою за період простою з 21.08.23 року по 18.09.23 та в сумі 9156,42 гривень; 5) визнати протиправними дії голови комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано- Франківській області Тиченка Максима Олександровича щодо невиконання законних вимог позивача: - про нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання судового рішення у справі № 300/1214/23 з 23.05.23 по 15.06.23 в розмірі 13795 гривень та про оплату часу вимушеного прогулу (заяви від 10.07.23, від 17.08.23); - про нарахування грошової допомоги в 2023 році при наданні щорічної відпустки згідно наказів від 21.06.23 №3-відп., від 14.07.23 №10-відп. та за 2021 і 2022 роки (заяви від 20.08.23, від 23.08.23); 6) судові витрати покласти на відповідачів.

Відповідачі позовних вимог не визнали, в суді першої інстанції кожен подав відзив, у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період невиконання судового рішення у справі №300/1214/23 з 23.05.23 по 14.06.2023 включно у розмірі 13028 гривень 46 копійок. Стягнуто з Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 невиплачену в 2021, 2022 та 2023 році грошову допомогу в розмірі 48281,94 гривню. Визнано протиправним і скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області Тиченка Максима Олександровича від 21.08.2023 №23-к Про оголошення простою. Стягнуто з Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 різницю між середньою заробітною платою та фактично виплаченою заробітною платою за період простою з 21.08.2023 по 18.09.2023, у розмірі 10005,87 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач-2 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду прийняте на підставі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, на підставі недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що з приводу реорганізації Управління Держпраці судом не враховано, що Міжрегіональне управління не є правонаступником Управління Держпраці, не перейняло прав та обов`язків територіальних органів Державної служби України з питань праці, які ліквідовуються, а набуло повноважень лише в частині здійснення їх завдань та функцій. При цьому, принцип безперервності виконання державою певних функцій не може автоматично розповсюджуватися на умови та порядок проходження публічної служби працівниками відповідного органу державної влади. Також вважає апелянт, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо задоволення позову з огляду на те, що наразі предмет спору у цій судовій справі відсутній, оскільки якщо враховувати, що ОСОБА_1 вважається такою, яка не поновлена на посаді в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області, то і питання оскарження простою чи невчасного поновлення теж не є актуальним. Також зазначає скаржник, що саме Управління Держпраці було для позивача роботодавцем та податковим агентом і страхувальником, а не Міжрегіональне управління, при прийнятті судом рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання судового рішення повинна була бути стягнута саме із Управління Держпраці, але ніяк не з Міжрегіонального управління, у якого відсутній відповідний обов`язок. Звертає увагу апелянт і на те, чинним законодавством передбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення може бути надана працівникові лише при реалізації права на щорічну відпустку. Враховуючи те, що протягом 2021-2022 років ОСОБА_1 не працювала та не перебувала у відпустці, оскільки була звільнена, то і право на отримання матеріальної допомоги, що надається держслужбовцю при наданні щорічної відпустки у неї не виникало. Судом також не враховано, що подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання такого судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання, тому слід виходити з наступних розрахунків, а саме: час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період невиконання рішення суду від 22.05.2023 становить 9 днів, з 23.05.2023 по 29.05.2023 (7 днів) та з 13.06.2023-14.06.2023 (2 дні), оскільки Державна служба України з питань праці 30.05.2023 зверталася до суду із заявою про роз`яснення рішення від 22.05.2023 у справі №300/1214/23 і тільки 12.06.2023 судом прийнято відповідне рішення. Також Міжрегіональне управління вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для запровадження ОСОБА_1 з 21.08.2024 простою. Крім того, перед звільненням ОСОБА_1 були виплачені суми вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат і позивач розуміла підстави, з яких трудові відносини з нею були припиненні. Позивач відмовилась від наданої пропозиції, не надавши суб`єкту призначення заяв, документів чи будь-якої іншої інформації, що свідчило б про безумовне погодження державним службовцем наміру продовжити в подальшому відносини публічної служби з Держпраці України за запропонованими посадами. Вважає скаржник, що Міжрегіональне управління діяло виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та чинним законодавством України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду скасувати та відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати та витрати на правничу допомогу залишити за позивачем.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача-2. Вважає доводи та аргументи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, натомість рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, та з дотриманням норм процесуального і матеріального прав. Судом першої інстанції в повній мірі досліджені всі докази і зроблені правильні висновки. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Наказом Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 за №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії Б керівників, перших заступників керівників та заступників керівників територіальних органів Державної служби Країни з питань праці, у якому серед іншого затверджено висновок про негативну оцінку службової діяльності заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_1 (а.с. 216, 218 т.1).

Відповідно до частини 6 статті 44 Закону України Про державну службу, наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році Державною службою з питань праці 11.12.2020 прийнято наказ за №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", згідно пункту 1 якого ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності. Відповідно до пункту 2 наказу, датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність (а.с. 222 т.1).

Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області 11.12.2020 прийнято наказ №212-к Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020р. Про звільнення ОСОБА_2 (а.с. 223 т.1).

Не погоджуючись із наказом від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році", та наказом №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_3 ", позивач оскаржила їх в судовому порядку.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 в адміністративній справі №300/3634/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" в частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_2 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021 апеляційні скарги управління Держпраці в Івано-Франківській області та Державної служби України з питань праці задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі №300/3634/20 скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10.02.2022 №300/3634/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі №300/3634/20 скасовано, а справу направлено до цього ж суду на новий судовий розгляд.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі №300/3634/20 апеляційні скарги управління Держпраці в Івано-Франківській області та Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі №300/3634/20 - без змін.

Судом також встановлено, що наказ Державної служби з питань праці від 11.12.2020 №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", з моменту його прийняття та протягом розгляду справи №300/3634/20 судом першої інстанції не був реалізований з причин перебування ОСОБА_1 на лікарняному. З огляду на що ОСОБА_1 вимог щодо її поновлення на роботі на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області не заявлялось та, відповідно, такі не вирішувались судом в межах розгляду адміністративної справи №300/3634/20.

По завершенню лікарняного і виходу ОСОБА_1 на роботу, 19.03.2021 начальником Управління Держпраці в Івано-Франківській області на підставі наказу Державної служби з питань праці від 11.12.2020 №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 " наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області №212-к Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020р. Про звільнення ОСОБА_2 , відповідно до частини 6 статті 44 Закону України Про державну службу, наказу Держпраці від 09.12.2020 №664-к Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році, прийнято наказ №54-к від 19.03.2021 Про звільнення ОСОБА_2 . Згідно пункту 1 якого, наказано звільнити ОСОБА_1 , заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області 19.03.2021 відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, за отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності (а.с. 224 т.1).

Згідно матеріалів справи, зазначений наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області №54-к від 19.03.2021 Про звільнення ОСОБА_2 , був прийнятий після ухвалення Івано-Франківським окружним адміністративним судом рішення 16.03.2021 у справі №300/3634/20, яким визнано протиправними та скасовано накази Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 № 664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" в частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 та №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_2 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Не погоджуючись із наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області №54-к від 19.03.2021 Про звільнення ОСОБА_2 , вважаючи його протиправним та таким що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 у березні 2023 звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з відповідними позовними вимогами.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 в адміністративній справі №300/1214/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 №54-к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Поновлено ОСОБА_1 з 19.03.2021 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2021 по 22.05.2023 у розмірі 425340,90 грн, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Допущено до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 19.03.2021. Допущено до негайного виконання рішення суду в межах стягнення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 невиплаченої середньомісячної заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 16 093,98 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 82 т.1).

На адресу суду 02.06.2023 представником Державної служби України з питань праці подано заяву від 30.05.2023 про роз`яснення резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 по справі №300/1214/23 (а.с. 94 т.1).

За наслідками розгляду зазначеної заяви Івано-Франківським окружним адміністративним судом 12.06.2023 постановлено ухвалу, якою у задоволенні заяви Державної служби України з питань праці про роз`яснення рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 по справі №300/1214/23 відмовлено (а.с. 97 т.1).

15.06.2023 Державною службою України з питань праці на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 по справі №300/1214/23 видано наказ Про виконання рішення за №108-кт, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 19.03.2021 (а.с. 21 т.1).

15.06.2023 головою комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №9-к від 15.06.2023 Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №108-кт від 15.06.2023 Про виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 19.03.2021 (а.с. 22 т.1).

10.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до голови комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області з заявою про оплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення суду від 22.05.2023 у справі №300/1214/23, за 18 днів зокрема з 23.05.23 по 16.06.2023 (а.с. 24 т.1).

У відповідь на вказану заяву головою ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області листом повідомлено ОСОБА_1 про те, що Управління Держпраці, як територіальний орган Держпраці не наділено повноваженнями щодо поновлення її на посаді заступника начальника Управління Держпраці, згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі №300/1214/23. Також повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання рішення суду (а.с. 25 т.1).

Також судом встановлено, що 16.09.2023 ОСОБА_1 звернулася з заявою до голови ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області в якій просила надати їй з 22.06.23 частину щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 14 календарних днів з виплатою грошової допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 162 т.1).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 19.06.2023 наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 21.06.2023 №3-відп, ОСОБА_1 заступнику начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області надано частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 27.05.2022 по 26.05.2023 тривалістю 14 календарних днів з 22.06.2023 по 05.07.2023 (а.с. 161 т.1).

11.07.2023 ОСОБА_1 звернулася з заявою до голови ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області в якій просила надати їй з 17.07.23 частину щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 5 календарних днів з виплатою грошової допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 160 т.1).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 11.07.2023 наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 14.07.2023 №10-відп, ОСОБА_1 заступнику начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області надано частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 27.05.2023 по 26.05.2024 тривалістю 5 календарних днів з 17.07.2023 по 21.07.2023 включно (а.с. 159 т.1).

За наслідками розгляду апеляційних скарг Державної служби України з питань праці, Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі №300/1214/23, Восьмим апеляційним адміністративним судом 16.08.2023 прийнято постанову, якою це рішення суду залишено без змін.

17.08.2023 ОСОБА_1 звернулася з заявою до голови ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якій просила надати їй з 22.08.23 частину щорічної основної оплачуваної відпустки (за період з 26.05.23 по 26.05.24) тривалістю 3 календарних дні з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та невикористану в 2021 та 2022 роках щорічну відпустку тривалістю 50 календарних днів (а.с. 160 т.1).

21.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до голови комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області з запитом на інформацію, в якому просила надати письмову відповідь про прийняте рішення за її заявою від 17.08.2023 про надання з 22.08.23 щорічної відпустки (а.с. 34-зв т.1).

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 17.08.2023 Управління Держпраці в Івано-Франківській області повідомлено ОСОБА_1 , про те, що її заяву не було погоджено, оскільки Управління перебуває в стані ліквідації, в якому відсутні бюджетні фінансування та кошторисні призначення (а.с. 165-зв. т.1).

24.08.2023 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на запит ОСОБА_1 про надання інформації від 21.08.2023 дано відповідь, що Управлінням здійснено перерахунок заробітної плати за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 27.05.2022 по 26.05.2023тривалютю 14 календарних днів з 22.06.2023 по 05.07.2023, та частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 27.05.2023 по 26.07.2024 тривалістю 5 календарних днів з 17.07.2023 по 21.07.2023. Сума за перерахунком вищезазначених відпусток становить: за червень 2023 248,75 грн, за липень 2023 - 279,73 грн. Зазначено, що перераховані кошти будуть виплачені за наявності кошторисних призначень. Заява про нарахування грошової допомоги знаходиться на розгляді (а.с. 42 т.1).

21.08.2023 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до статті 34, ч.1 ст.113 КЗпП України, ст.12 Закону України Про оплату праці, постанови КМУ від 12.01.2022 №14 Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці, наказу Держпраці від 17.01.2022 №22 Про ліквідацію Управління Держпраці в Івано-Франківській області, наказу Держпраці від 02.12.2022 №230 Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, постанови КМУ від 07.03.2022 №221 Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану у зв`язку із припиненням Управління Держпраці в Івано-Франківській області здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, видано наказ №23-к від 21.08.2023 Про оголошення простою, яким визначено оголосити простій, не з вини працівника, ОСОБА_4 , заступнику начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 21.08.2023 (пункт 1). Дозволити ОСОБА_4 не перебувати за місцем роботи до закінчення простою (пункт 2). Здійснювати нарахування заробітної плати ОСОБА_4 на весь період простою у розмірі двох третин посадового окладу, встановленого штатним розписом Управління Держпраці в Івано-Франківській області, введеним в дію з 01.01.2022 (а.с. 103 т.1).

22.08.2023 ОСОБА_1 звернулась до голови комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області Тиченка М.О. із заявою в якій просила відмінити наказ від 21.08.2023 №23-к Про оголошення простою та допустити її до роботи. В заяві звернула увагу на те, що такий наказ виданий головою комісії з ліквідації з перевищенням службових повноважень, вказаний наказ стосується ОСОБА_5 , а не ОСОБА_6 , що теж є підставою для його скасування (а.с. 37 т.1).

Також 22.08.2023 ОСОБА_1 звернулась до голови Державної служби України з питань праці Дегнери І.А. із заявою в якій просила відмінити наказ голови комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області Тиченка М.О. від 21.08.2023 №23-к Про оголошення простою в якій серед іншого зазначила, що наказ голови комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області Тиченка М.О. від 21.08.2023 №23-к Про оголошення простою виданий з перевищенням службових повноважень, оскільки по відношенню до неї керівником державної служби є голова Державної служби України з питань праці. Крім того звернула увагу на те, що наказ стосується ОСОБА_5 , а не ОСОБА_6 (а.с. 38 т.1).

22.08.2023 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області наказом №25-к від 22.08.2023 Про внесення змін до наказу Управління від 21.08.2023 №23-к внесено зміни в наказ Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області від 21.08.2023 №23-к Про оголошення простою а саме: слова ОСОБА_5 замінено словами Мирославі (а.с. 104 т.1).

У відповідь на заяву позивача від 22.08.2023, головою Державної служби України з питань праці листом №1499/1/9ЗВ-23а від 04.09.2023 повідомлено ОСОБА_1 , про відсутність підстав для скасування наказу голови комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області Тиченка М.О. від 21.08.2023 №23-к Про оголошення простою (а.с.137 т.1).

23.08.2023 ОСОБА_1 звернулась до голови комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області Тиченка М.О. із заявою, в якій просила нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі середньомісячного заробітку за 2021 та 2022 (а.с. 35 т.1).

У відповідь на вказану заяву Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області повідомило позивача, про те, що згідно з положеннями ст.57 Закону України Про державну службу, державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів , якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Підставою для виплати грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, під час отримання щорічної відпустки визначено саме факт отримання працівником такої щорічної основної відпустки за відповідний рік. Також зазначено, що під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка є гарантованою виплатою один раз на рік при наданні щорічної основної оплачуваної відпустки за відповідний робочий рік (а.с. 136 т.1).

Зважаючи на те, що поновлення на посаді у відносинах публічної служби відповідачем було виконано із затримкою, протиправність дій Управління Держпраці в Івано-Франківській області щодо не виплати грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати за період 2021, 2022, 2023, протиправність наказу голови комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області Тиченка М.О. від 21.08.2023 №23-к Про оголошення простою, а також не виплати різниці між середньою заробітною платою та фактично виплаченою заробітною платою за період простою з 21.08.2023 по 18.09.2023, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції на предмет законності та обґрунтованості в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 129-1 Конституцій України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.8 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд уже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Зокрема, у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Як зауважив Верховний Суд у справі №640/19103/19, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Верховний Суд наголосив, що наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

У підсумку суд касаційної інстанції у справі №640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2022 року у справі №460/600/22, який, урахувавши раніше висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Колегія суддів наголошує, що аналіз статей 235, 236 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає одразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде в подальшому це рішення суду оскаржуватися.

З обставин розглядуваної справи слідує, що після прийняття Івано-Франківським окружним адміністративним судом рішення від 22.05.2023 у справі №300/1214/23 у Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області виник обов`язок добровільно і негайно виконати це рішення в частині поновлення позивача на роботі та здійснити виплату середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

Тобто, існування зазначеного судового рішення породжувало у відповідачів обов`язок щодо поновлення позивача на відповідній посаді, який мав бути здійснений шляхом видання відповідного наказу негайно після проголошення судового рішення.

Однак, відповідачі не надали суду доказів негайного поновлення позивача на посаді та не довели належними та допустимими доказами неможливість виконання рішення про поновлення позивача на посаді, а тому позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 22.05.2023 у справі №300/1214/23.

Враховуючи те, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню, тому подання Державною службою України з питань праці до Івано-Франківського окружного адміністративного суду заяви про роз`яснення судового рішення не зупиняє перебіг строку виконання судового рішення, яке належить негайному виконанню, та не впливає на законодавчо встановлений обов`язок роботодавця, наступного дня після постановлення рішення про поновлення працівника на роботі видати наказ про його поновлення на роботі, що спростовує доводи скаржника у відповідній частині.

Судом встановлено, що 22.05.2023 Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалено рішення, яким скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 № 54-к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Поновлено ОСОБА_1 з 19.03.2021 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2021 по 22.05.2023 у розмірі 425340,90 грн, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Допущено до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 19.03.2021. Допущено до негайного виконання рішення суду в межах стягнення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 невиплачену середньомісячну заробітну плату у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 16093,98 грн..

Наказом Державної служби України з питань праці від 15.06.2023 №108-КТ Про виконання рішення суду поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 19 березня 2021.

Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області 15.06.2023 видано наказ Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №108-КТ від 15.06.2023 Про виконання рішення суду №9-к.

Таким чином, позивача поновлено на посаді лише з 15.06.2023, тоді як на підставі вищевказаних положень закону позивача належало поновити на посаді наступного дня після постановлення судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, тобто 23.05.2023.

Отже, в період з 23.05.2023 по 14.06.2023 (включно) роботодавцем не виконано покладеного на нього законодавством та судовим рішенням обов`язок щодо поновлення позивача на посаді.

На підставі встановленого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді відповідно до статті 236 КЗпП України.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, суд першої інстанції вірно врахував, що такий розмір обчислюється відповідно до ст.27 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року №108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з п.2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (п.5 Порядку №100).

За підрахунками суду, у період з 23.05.2023 по 14.06.2023 (включно) припало 17 робочих днів. Середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до ст.236 КЗпП України, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 13028,46 грн (766,38 грн х 17 днів).

При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що відповідач в апеляційній скарзі не навів своїх розрахунків щодо можливої суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Відносно доводів апелянта про те, що Міжрегіональне управління не є правонаступником Управління Держпраці, не перейняло прав та обов`язків територіальних органів Державної служби України з питань праці, які ліквідовуються, а набуло повноважень лише в частині здійснення їх завдань та функцій, колегія суддів зазначає таке.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі постанови Кабінету Міністрів України Постановою від 12 січня 2022 року № 14 "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" 26.09.2022 зареєстровано Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці ().

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади. Відповідно до пункту 5 вказаного Порядку орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Пунктом 6 зазначеного Порядку від 20.10.2011 №1074 передбачено, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі припинення одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Згідно з пунктом 12 вказаного Порядку від 20.10.2011 №1074, орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" від 12.01.2022 за №14 (далі - Постанова №14) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці, в тому числі Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, зокрема Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 Постанови №14, міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються. Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці продовжує виконувати завдання і функції Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Управління Держпраці у Тернопільській області, Управління Держпраці у Чернівецькій області.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 110 Цивільного кодексу України, юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Зазначені положення постанови Кабінету Міністрів України №14 від 12.01.2022 щодо передачі виконання завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються іншому управлінню Державної служби з питань праці, свідчать про те, що в Управлінні Держпраці в Івано- Франківській області фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація, яка супроводжувалася змінами в організації виробництва і праці.

У постанові Кабінету Міністрів України №14 від 12.01.2022, як у розпорядчому акті органу державної влади, не наведено обґрунтування відмови держави від виконання завдань та функцій Державної служби з питань праці або передачі їх іншим органам виконавчої влади.

Натомість, передбачено об`єднання (злиття) кількох територіальних органів з питань праці, що припиняються, в новий (міжрегіональний) територіальний орган з питань праці, повноваження якого поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць (областей).

Тобто, після ліквідації територіальних органів Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Управління Держпраці у Тернопільській області та Управління Держпраці у Чернівецькій області, фактично відбулася їх реорганізація шляхом злиття у Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, якому і були передані повноваження, завдання та функції названих державних територіальних органів Держпраці, а не їх ліквідація.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 16.05.2024 у справі №300/5311/22.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області () 03.05.2024 припинено.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Управління Держпраці в Івано-Франківській області () вибуло із спірних правовідносин і його правонаступником є Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (), що не спростовано доводами апеляційної скарги у відповідній частині.

Відносно доводів скаржника про відсутність предмету спору у даній справі з огляду на прийняття 21.02.2024 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постанови у справі №300/1214/23, якою скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2023 у справі №300/1214/23, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, тобто ОСОБА_1 вважається такою, яка не поновлена на посаді в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області, а тому питання оскарження простою чи невчасного поновлення теж не є актуальним, колегія суддів зазначає наступне.

Так дійсно постановою Верховного Суду від 21.02.2024 у справі №300/1214/23 скасовано наведені вище судові рішення та позов залишено без розгляду.

Предметом спору у справі №300/1214/23 був наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19 березня 2021 року № 54-к "Про звільнення ОСОБА_2 ".

Підставою для видання 19.03.2021 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області наказу № 54-к став наказ Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 №122-кт Про звільнення ОСОБА_2 та наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 11.12.2020 №212-к Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020р. Про звільнення ОСОБА_2 .

Верховний Суд у постанові від 21.12.2022 у справі №300/1679/21 зазначив, що наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 за №54-к є актом реалізації наказу органу вищого рівня, виданий на виконання вимог наказу Державної служби України з питань праці від 11.12.2020 за №122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 ", і наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 за №54-к фактично є правовстановлюючим лише в частині встановлення конкретної дати звільнення (позаяк позивач перебувала тривалий час на лікарняному).

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 16.03.2021 у справі №300/3634/20 ухвалено рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 09.12.2020 №664-к "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2020 році" в частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_2 " з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2022 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі №300/3634/20 залишено без змін.

Отже, наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 за №54-к за своїм змістом є актом реалізації наказу Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_2 ", шляхом встановлення конкретної дати звільнення позивача, при цьому на переконання суду з прийняттям Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області наказу №54-к трудові відносини позивача не були припинені, оскільки наказ Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_2 " з метою реалізації якого після виходу позивача з лікарняного Управління Держпраці в Івано-Франківській області і був прийнятий наказ №54-к від 19.03.2021, визнаний протиправним та скасований рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі №300/3634/20, що набрало законної сили.

Враховуючи те, що наказ Державної служби України з питань праці №122-кт від 11.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_2 " визнаний протиправним та скасований рішенням суду від 16.03.2021 у справі №300/3634/20, а тому прийнятий на його виконання наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 19.03.2021 за №54-к не є наслідком припинення трудових відносин позивача (припинення відносин публічної служби між ОСОБА_1 та Держпраці (суб`єктом призначення) Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області (роботодавцем)).

Тому скасування рішень у справі №300/1214/23 не має правового значення для правильного вирішення по суті даного спору, бо після скасування в судовому порядку наказу Державної служби України з питань праці № 122-кт від 11.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 , позивач не може вважатися звільненою з роботи.

Тому відхиляються твердження апелянта, що відносини між ОСОБА_1 і Державною службою України з питань праці вважаються такими, що припинені і спір у вказаній справі зумовлений невиплатою середнього заробітку за час невиконання рішення суду, невиплатою грошової допомоги на оздоровлення і прийняття наказу про оголошення ОСОБА_1 простою під час роботи в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області. З врахуванням такого, прийняття Верховним Судом постанови від 21.02.2024 про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 у справі №300/1214/23 не міняє суті спору у справі №300/5820/23.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення на користь позивача невиплаченої грошової допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021, 2022 та 2023 роки, окружний суд обґрунтовано виходив з такого.

Спірні правовідносини склалися з приводу наявності у позивача права на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2021,2022, 2023 роки при наданні щорічної основної оплачуваної відпустки відповідно до наказів Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 02.10.2020 №255-відп (а.с.163 т.1), від 21.06.2023 №3-відп (а.с.32 т.1) та від 14.07.2023 №10-відп (а.с.33 т.1).

Суд встановив, що наказом від 02.10.2020 №255-відп ОСОБА_1 , серед іншого, було надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 27.05.2020 по 26.05.2021 тривалістю 15 календарних днів з 02.10.2020 по 17.10.2020; наказом від 21.06.2023 №3-відп ОСОБА_1 було надано частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 27.05.2022 по 26.05.2023 тривалістю 14 календарних днів з 22.06.2023 по 05.07.2023; наказом від 14.07.2023 №10-відп ОСОБА_1 було надано частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 27.05.2023 по 26.05.2024 тривалістю 5 календарних днів з 17.07.2023 по 21.07.2023 включно.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про державну службу» №889-VIIІ, державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

В силу ст.12 Закону України «Про відпустки», щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Невикористана частина щорічної відпустки повинна бути надана працівникові, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Зі змісту норм права, якими врегульовано питання надання відпусток державним службовцям, встановлено, що при наданні працівнику щорічної основної відпустки виплата грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати є обов`язковою.

Під час оформлення щорічної основної відпустки повної тривалості виплата грошової допомоги здійснюється без відповідної заяви державного службовця, натомість при наданні частини відпустки роботодавець повинен з`ясувати, під час використання якої частини працівник бажає отримати грошову допомогу.

Листом Мінсоцполітики України від 19.09.2017 № 2416/0/101-17 Щодо грошової допомоги на оздоровлення надано роз`яснення, відповідно до якого під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна допомога для оздоровлення, яка є гарантованою виплатою один раз на рік при наданні щорічної відпустки за відповідний робочий рік. Грошову допомогу не можна ділити на частини, і вона виплачується один раз на рік однією сумою під час надання будь-якої з частин щорічної відпустки. Якщо працівник не використав минулорічну відпустку і, відповідно, йому не виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, її можливо здійснювати, але тільки за рахунок економії фонду оплати праці та без утисків для інших працівників. Подією, у зв`язку з якою призначається матеріальна допомога на оздоровлення, є щорічна основна відпустка.

З врахуванням наведеного, а також того, що при наданні позивачу відпусток відповідно до наказів №255-відп від 02.10.2020, №3-відп від 21.06.2023 та №10-відп від 14.07.2023 виплата грошової допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати не здійснювалась, відповідачами належних доказів на спростування зазначеної обставини не надано, суд апеляційної інстанції вірний висновок зробив про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині і такий висновок не спростований доводами апеляційної скарги.

Відносно доводів відповідачів про відсутність підстав для виплати зазначеної допомоги, із посиланням на те, що вона виплачується раз на рік, суд звертає увагу, що у цьому випадку визначення один раз в рік стосується поняття відповідний рік роботи працівника, за який останній набув право на відпустку. Водночас спірним питанням у даній справі є право позивача на отримання грошової допомоги під час надання відпусток за різні окремі попередні роки роботи, а не право позивача на отримання грошової допомоги до кожної із частин відпусток, які поділив працівник за один період роботи протягом одного календарного року.

Твердження апелянта, що грошова допомога на оздоровлення у розмірі середньомісячної зарплати належить працівникам лише один раз на рік і що позивач протягом 2021-2022 років не працювала і не має права на виплату грошової допомоги, є помилковим.

Визначення один раз в рік стосується виплати грошової допомоги до відпустки за відповідний рік роботи працівника. Оскільки працівник має право розділити свою основну щорічну відпустку за відповідний рік на частини, то грошова допомога надається один раз разом із наданням будь-якої із цих частин відпустки, визначених працівником у відповідній заяві.

Таке право позивач набула за 2021, 2022 та 2023 роки у зв`язку із вимушеним прогулом та поновленням її на посаді наказом №108-к від 15.06.2023, однак відповідну грошову допомогу не отримувала, доказів на спростування чого відповідачами не надано.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги з покликанням на те, що припинення Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах стало підставою для оголошення простою позивачу.

Такі твердження відповідача-2 є неспроможними, оскільки Управління Держпраці в Івано-Франківській області фактично припинило повноваження та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах ще з 2022 року, коли було створене Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як правонаступник відповідача.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу голови ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області Тиченка М.О. від 21.08.2023 №23-к Про оголошення простою та стягнення різниці між середньою зарплатою та фактично виплаченою заробітною платою за період простою з 21.08.2023 по 18.09.2023, суд першої інстанції правильно врахував наступне.

Так, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі №300/1214/23, 15.06.2023 Державною службою України з питань праці видано наказ №108-кт Про виконання рішення суду, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 19.03.2021.

Також 15.06.2023 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №9-к Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №108-кт від 15.06.2023 Про виконання рішення суду.

16.06.2023 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №447/ЗК Про внесення змін до наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.03.2023 №446/ЗК, яким внесено зміни щодо складу ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області, зокрема визначено Клим Мирославу Іллівну - заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, як заступника голови ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області (а.с.134 т.1).

Листом від 10.08.2023 №2783/1/9.2-23 Державною службою України з питань праці надіслано ОСОБА_1 попередження про наступне звільнення. У зазначеному листі ОСОБА_1 запропоновано наявні вакантні посади державної служби керівного складу міжрегіональних територіальних органів та апарату Держпраці (а.с.114, 115 т.1).

21.08.2023 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до статті 34, ч.1 ст.113 КЗпП України, ст.12 Закону України Про оплату праці, постанови КМУ від 12.01.2022 №14 Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці, наказу Держпраці від 17.01.2022 №22 Про ліквідацію Управління Держпраці в Івано-Франківській області, наказу Держпраці від 02.12.2022 №230 Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, постанови КМУ від 07.03.2022 №221 Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану у зв`язку із припиненням Управління Держпраці в Івано-Франківській області здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, видано наказ №23-к від 21.08.2023 Про оголошення простою, яким визначено оголосити простій, не з вини працівника, ОСОБА_4 , заступнику начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 21.08.2023 (пункт 1). Дозволити ОСОБА_4 не перебувати за місцем роботи до закінчення простою (пункт 2). Здійснювати нарахування заробітної плати ОСОБА_4 на весь період простою у розмірі двох третин посадового окладу, встановленого штатним розписом Управління Держпраці в Івано-Франківській області, введеним в дію з 01.01.2022 (а.с. 103 т.1).

Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.08.2023 №25-к Про внесення змін до наказу Управління від 21.08.2023 №23-к з метою виправлення технічної помилки, внесено зміни в наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 21.08.2023 №23-к Про оголошення простою, а саме: слова ОСОБА_5 замінено словами Мирославі(а.с. 104 т.1).

Надалі наказом Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 року №122-кт Про звільнення ОСОБА_6 , ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області 18.09.2023 відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу у зв`язку з ліквідацією Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

У цій справі колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 34 Кодексу законів про працю України, простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Суд зауважує, що зміст оскаржуваного наказу №23-к від 21.08.2023 Про оголошення простою, яким оголошено простій ОСОБА_7 не з вини працівника, вказує на те, що єдиною підставою для оголошення простою позивачу стало припинення Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах.

Разом з тим, як встановлено судом і зазначено вище, що такі функції з реалізації державної політики у відповідних сферах, які виконувались Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області не були припинені, а перейшли до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та станом на час прийняття оскаржуваного наказу виконувались Південно-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.

Також вірно зауважив суд першої інстанції, що станом на час прийняття оскаржуваного наказу в Управління Держпраці в Івано-Франківській області були відсутні повноваження на виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах та ним не здійснювались починаючи з 2022 року, що виключає можливість зупинення роботи, яка Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області у спірний період не здійснювалась.

Крім того, у розглядуваних правовідносинах суд встановив, що після поновлення 15.06.2023 позивача на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, головою ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області 16.06.2023 видано наказ №447/ЗК Про внесення змін до наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.03.2023 №446/ЗК, яким внесено зміни до складу ліквідаційної комісії Управління Держпраці в Івано-Франківській області, зокрема ОСОБА_1 заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, визначено як заступника голови ліквідаційної комісії.

Таким чином, зазначеним наказом №447/ЗК для позивача, як заступника голови ліквідаційної комісії було передбачено виконання певних обов`язків з питань припинення Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Отож обґрунтовано визнав суд першої інстанції протиправним і таким, що підлягає скасуванню наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області №23-к від 21.08.2023 Про оголошення простою, задовольнивши позовні вимоги у цій частині.

Відносно стягнення на користь позивача різниці у заробітній платі (середнього заробітку) за весь час простою, суд першої інстанції визначив, що різниця недоотриманої ОСОБА_1 заробітної плати за період простою з 21.08.2023 по 18.09.2023, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 10005,87 грн (476,47 грн х 21 день).

Колегія суддів враховує, що апелянт не навів у скарзі своїх розрахунків в частині вирішення судом першої інстанції вимоги про стягнення на користь позивача різниці у заробітній платі (середнього заробітку) за весь час простою.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що ОСОБА_1 не погоджуючись з наказом Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 року №122-кт, оскаржила його в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі №300/7149/23, визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 від 13.07.2023 та по заяві від 08.09.2023 року. Скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 року №122-кт Про звільнення ОСОБА_6 . Поновлено ОСОБА_1 з 18 вересня 2023 року в Південно-Західному міжрегіональному управлінні на рівнозначну, займаній ОСОБА_1 посадою в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області. Стягнуто з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.09.2023 року по 29.01.2024 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі №300/7149/23 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 № 122-кт Про звільнення ОСОБА_6 . Поновлено ОСОБА_1 в Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці на посаду рівнозначну займаній Клим Мирославою Іллівною в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області з 19.09.2023. Стягнуто з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.09.2023 по 29.01.2024 в сумі 73718 грн 10 коп. У решті позову відмовлено.

У вказаній справі судом апеляційної інстанції встановлено, і такі обставини за правилами ч.4 ст.78 КАС України доказуванню не підлягають, що суб`єктом призначення ОСОБА_1 - Державною службою України з питань праці не було запропоновано їй жодної рівнозначної посади у Південно-Західному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, тобто в органі, до якого перейшли як функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідній сфері, що виконувалися Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи, хоча ОСОБА_1 зверталась із відповідними заявами про переведення її на рівнозначну посаду в Південно-Західне міжрегіональне управлінні Державної служби з питань праці, та станом на час звернення і до надіслання 10.08.2023 Попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 в Південно-Західному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці була вакантна посада заступника начальника.

Отже, неспроможними є доводи апеляційної скарги в тому, що позивач відмовилась від наданої пропозиції, не надавши суб`єкту призначення заяв, документів чи будь-якої іншої інформації, що свідчило б про безумовне погодження державним службовцем наміру продовжити в подальшому відносини публічної служби з Держпраці України за запропонованими посадами.

Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що решта доводів апеляційної скарги відповідача не має визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників справи, які не стосуються суті спірних правовідносин, не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд дав відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року в адміністративній справі №300/5820/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про стягнення коштів, скасування наказу та визнання дій протиправними залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль