Справа № 638/19770/24
Суддя: Агапов Р. О.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/51/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Агапова Р.О.,

за участю секретаря Суслової К.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у залі суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати Постанову серії ЕНА №3039906 від 13.09.2024р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити справу про адміністративне правопорушення;

- визнати протиправною та скасувати Постанову серії ЕНА №3040029 від 13.09.2024р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.09.2024р. поліцейським 1-го взводу 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції складений протокол серії ЕНА №3039906 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якого на громадянина України ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення вимог ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, 13.09.2024р. інспектором 2-го взводу 3-ї роти 1-го батальйону Управління ПП у Вінницькій області ДПП складений протокол серії ЕНА №3040029 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якого на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на порушення вимог ч.1 ст.126 КУпАП.

Щодо Протоколу №3039906 зазначає, що в порушення приписів КУпАП, посадова особа Відповідача, зупинивши транспортний засіб, не надала Позивачу будь-яких доказів вчинення правопорушення, зокрема, доказів проїзду Позивача в зоні дії знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено». В той же час позивав заперечив факт вчинення ним порушення, зазначеного працівником Відповідача.

Крім того, в межах розгляду адміністративної справи, за наслідком чого посадовою особою складений Протокол №3039906, працівник Відповідача не оголосив Позивачу про початок розгляду справи; не забезпечив права Позивача на юридичний захист; не надав можливості надати письмові пояснення, чим порушив права Позивача, передбачені ст. 268 КУпАП.

Крім того, зазначає, що згідно ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, оскільки за Протоколом №3039906 працівником Відповідача накладене адміністративне стягнення в меншому розмірі, ніж за Протоколом №3040029, у працівника Відповідача за будь-яких обставин були відсутні підстави для складання Протоколу №3039906.

Щодо протоколу №3040029 вказує, що без доказів порушення правил дорожнього руху поліцейський не мав права вимагати від водія надання таких документів, як посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та інше.

За умови того, що Позивачем спростовується порушення ним вимог ПДР, які зазначені працівником Відповідача у Протоколі №3039906, та які слугували підставою для зупинки Позивача, а доказів зворотного працівником Відповідача не надано, вимога останнього до ОСОБА_1 про пред`явлення документів, що посвідчують особу або документів на право керування; свідоцтво про реєстрацію автомобіля та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є незаконною, внаслідок чого також незаконним є складання Протоколу №3040029.

Крім того, також як і під час складання Протоколу №3039906, працівник Відповідача в межах розгляду адміністративної справи, за наслідком чого посадовою особою складений Протокол №3040029, не оголосив Позивачу про початок розгляду справи; не забезпечив права Позивача на юридичний захист; не надав можливості надати письмові пояснення, чим порушив права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, що також є підставою для визнання оскаржуваного Протоколу неправомірним та його скасування.

Також вказує, що у Протоколі №3040029 стверджується, що Позивач не надав працівнику Відповідача посвідчення водія відповідної категорії, що є порушенням вимог п.2.1а ПДР, яким передбачений обов`язок водія мати при себе посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Проте, одночасно, безпосередньо у Протоколі посадова особа зашила номер посвідчення водія ОСОБА_1 , що спростовує наведене твердження про порушення Позивачем вимог п.2.1а ПДР.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, де зазначив наступне.

Під час патрулювання 13.09.2024 року о 11 год. 45 хв. по вул. Соборна, 91 в м. Вінниця поліцейським взводу № 1 роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП рядовим поліції Ясінським Арсеном Олександровичем було зупинено автомобіль Volvo ХС 90 днз НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 під час руху по вул. Соборна м. Вінниця не виконав вимогу дорожнього знаку п. 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», чим порушив п. 8.4.г) ПДР України та в подальшому на вимогу працівника поліції не пред`явив відповідні документи зазначені в п. 2.1.а ПДР України, а саме посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 ПДР України

Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст. ст. 33 та 284 КУпАП інспектором було прийнято рішення притягти водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 3039906 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та ЕНА № 3040029 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідач повідомив, що відеозаписи із нагрудних відео реєстраторів, які були закріплені 13.09.2024 року за працівниками управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП відсутні, оскільки згідно Наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису Розділу VIII загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів «Строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА,- 30 діб», та у зв`язку із наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів із нагрудних відео реєстраторів є обмеженим.

У даному випадку відповідно до відео з камер Ситуаційного центру ВМР «Безпечне місто» відображено рух позивача в дії дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено».

Щодо постанови серії ЕНА № 3040029 за ч. 1 ст. 126 КУпАП вказав, що Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до ст. 35 вище вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху, що й було здійснено працівниками поліції.

Отже, доводи позивача, щодо необґрунтованості винесення постанови, а саме відсутності підстав для його зупинки у відповідності до вимог ст.35 Закону України «Про національну поліцію» та в подальшому вимоги працівника поліції в пред`явленні для перевірки документів, відповідно до ст.32 вищевказаного закону, повністю спростовуються матеріалами справи.

Стосовно тверджень позивача про те, що матеріали відеозапису не можуть бути належним доказом вчинення правопорушення, в зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний запис за допомогою якою здійснювалось фіксування правопорушення, звернув увагу, що як вказав Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №536/583/17, відомості про технічний запис зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, а зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Також відповідач зазначив, що процедурні порушення допущенні суб`єктом владних повноважень при розгляді справи про адміністративне правопорушення не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, уразі підтвердження правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду про адміністративні правопорушення рішення. Натомість вчиненні органом управління процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та наслідки. Навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовими особами Департаменту не може бути підставою для скасування постанови у випадку встановлення відповідачем адміністративного правопорушення з боку позивача, факт вчинення якого підтверджується під час розгляду справи.

Також вказав, що главою 19 КУпАП передбачено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП посадова особа органів внутрішніх справ має право розглянути справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення та за результатами такого розгляду винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, Відповідач є працівником Управління патрульної поліції у Вінницькій області, тобто посадовою особою органів внутрішніх справ.

Таким чином, Відповідач мав всі законні підстави винести Постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

В постанові Верховного суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначено, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у тому випадку, якщо воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

А отже, інспектором як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення Позивачем ГІДР, маючи відповідні повноваження зроблено висновок про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, розглядаючи дану справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Позивач надав відповідь на відзив, де зазначив наступне.

Як вбачається з відзиву, в якості доказу порушення Позивачем вимог ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Відповідач посилається на відеозапис з камер Ситуаційного центру ВМР «Безпечне місто», на якому нібито відображено рух позивача в дії дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено».

Позивач вважає, що наведений відеозапис не може бути визнаний належним доказом по справі відповідно до наступного.

По-перше, згідно до вимог ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних визначених ч.2 цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото і відеозапис.

Відповідно до приписів ч.1 ст.74 КАС України, докази, одержані з порушенням порядку встановленого законом, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з оскаржуваних постанов, останні не містять даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення. Отже, відповідно до викладеного, наданий Відповідачем в якості доказу відеозапис є недопустимим доказом по справі. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 24.01.2019 р. у справі № 592/5576/17; від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а; від 15.11.2018 р. у справі № 524/7184/16-а.

Крім того вказує, що застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, врегульовано приписами «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018р. №1026 (далі - Інструкція №1026).

Згідно Інструкції №1026, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення можуть застосовуватися наступні технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису: портативні відеореєстратори та карти пам`яті до них; відеореєстратори, встановлені на службових транспортних засобах; автомобільні системи технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відео-, аудіозапису; стаціонарні системи технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відео-, аудіозапису; системи безпілотних літальних апаратів.

При цьому, згідно п.3 ч.1 «Загальні положення» Інструкції №1026, стаціонарна система технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису - технічний комплекс, установлений в органах, підрозділах поліції та призначений для здійснення фото- і кінозйомки, відеозапису з метою забезпечення публічної безпеки та порядку, також може бути використаний у деяких службових приміщеннях органів, підрозділів поліції, у тому числі спеціальних приміщеннях, призначених для утримання затриманих та взятих під варту осіб (далі - стаціонарна система).

Отже, камери Ситуаційного центру ВМР «Безпечне місто», розташовані за межами органів, підрозділів поліції та за допомогою яких, відповідно до відповіді на позов, зафіксовано порушення Позивачем вимог КУпАП, не є стаціонарними системами технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у розумінні приписів Інструкції №1026.

Наведене є додатковим підтвердженням того, що наданий Відповідачем в якості доказу відеозапис не може бути визнаний допустимим доказом по справі.

Крім того позивач вказує, що з технічної точки зору, наданий Відповідачем відеозапис є змонтованим записом, що складається із записів кількох камер. При цьому, встановити відповідність таких ідентифікуючих ознак на записі, як місце розташування окремої камери та час запису, неможливо без відповідного технічного висновку спеціалісту.

Також відзначає, що навіть не враховуючи вищенаведені обставини, з наданого Відповідачем відеозапису неможливо встановити факт порушення Позивачем вимог ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки державний номер, за яким можливо ідентифікувати транспортний засіб, можливо встановити лише у перші кілька секунд відеозапису. Усі інші частини відеозапису, зафіксовані іншими камерами, не містять будь-яких ідентифікуючих ознак, за якими можливо встановити, що на відповідної частини відеозапису саме транспортний засіб, належний Позивачу.

Наведене є додатковим підтвердженням того, що наданий Відповідачем в якості доказу відеозапис не може бути визнаний допустимим доказом по справі.

Вказує, що у відзиві на позов Відповідач посилається на приписи ст.40 закону України «Про Національну поліцію», згідно якої поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може, зокрема, застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засо-бах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Щодо наведеного зазначає, що Відповідачем, разом із наданням відеозапису, не надано пояснень, у володінні якої особи та на яких правових підставах перебували технічні прилади (камери), змонтований відеозапис з яких наданий Відповідачем; не надано документів, що підтверджують місце розташування камер, зняття з камер відповідного відеозапису та його передання від власника камер на адресу Відповідача. Крім того, як вже відзначено представником Позивача, зазначений відеозапис є змонтованим та потребує висновку технічного спеціалісту щодо можливості його використання в якості доказу вчинення Позивачем порушення, про яке стверджує Відповідач.

Представник позивача до суду не з`явився, повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача у відкритому судовому засіданні, суд встановив.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3039906 від 13.09.2024, винесеною поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядовим поліції Ясінським Арсеном Олександровичем на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у сумі 340,00грн. на підставі ч.1 ст.122 КУпАП. В постанові зазначено наступне: «13.09.2024 об 11:33год. м. Вінниця, вул. Соборна, 91, водій керуючи Т.З. не виконав вимогу дорожнього знака 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» та здійснив проїзд в зоні дії знаку, чим порушив п.8.4 в. ПДВ.

Також, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3040029 від 13.09.2024, винесеною інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Марцішевським Андрієм Ігоровичем на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у сумі 425,00грн. на підставі ч.1 ст.126 КУпАП. В постанові зазначено наступне: «13.09.2024 об 11:47год. м. Вінниця, вул. Соборна, 91, водій керував Т.З. та на вимогу працівника поліції не пред`явив відповідні документи зазначені в п.п.2.1а ПДР України, а саме посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив п.2.4 а ПДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001року №1306 (далі ПДР України).

За п.1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст.283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Пунктом 33 ПДР України передбачено, що дорожні знаки є одним з основних засобів організації дорожнього руху і призначені для інформування його учасників про умови, режими і напрямки руху, місцях розміщення об`єктів сервісу тощо.

Пунктом 8.1 ПДР України передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з п. 8.4 «в» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Дорожній знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» забороняє рух усіх механічних транспортних засобів. Дія знаку поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що рух механічного транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.2«Рух механічних транспортних засобів заборонено» є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку ч.1ст. 122 КУпАП.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування в адміністративних справах.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина 1 ст.76 КАС України, передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За правилами п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція №1026) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Слід відзначити, що в силу вимог ст. 251 КУпАП візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення ПДР.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а саме: фото- або відеозаписом правопорушення.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото і відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною 3 та 4 статті 70 КАС України передбачено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як встановлено під час судового розгляду, оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення так і не містить даних про фіксацію на відеокамеру усних пояснень позивача та як наслідок, в силу вище зазначених положень ч.3,4 ст. 70 КАС України відеозапис з нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказом. А тому колегія суддів до уваги надані відповідачем докази ( відеозапис з нагрудної камери поліцейського) до уваги не приймає.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в тому числі і право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається в тому числі коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформляється на місці вчинення правопорушення та в разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху. Тобто фактично, в даних випадках, притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах, зокрема у сфері забезпечення дорожнього руху передбачає фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови №3039906, остання не містять даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення та копія якого долучена до матеріалів справи, у зв`язку з чим надана відповідачем копія відеозапису камер відеоспостереження не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 24.01.2019 р. у справі № 592/5576/17; від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а; від 15.11.2018 р. у справі № 524/7184/16-а.

У зв`язку з викладеним, суд вважає позовні вимоги щодо скасування постанови №3039906 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо постанови №3040029 суд зазначає наступне.

Пунктом 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Аналогічні положення закріплені також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови слугувало порушення ним приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме не пред`явлення посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб.

В свою чергу, підставою для зупинки транспортного засобу відповідач вказує п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», де вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Відповідно до пункту 2.4 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Пунктом 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а)посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі страхового полісу є неправомірними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.03.2019 по справі № 686/11314/17 та від 22.10.2019 по справі № 161/7068/16-а.

Матеріали справи не містять доказів руху автомобіля позивача в зоні дії знаку «Рух механічних транспортних засобів заборонено», у зв`язку з чим суд вважає, що відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови доказів, які б свідчили про те, що були наявні очевидні ознаки, що свідчили про порушення позивачем п.8.4в ПДР.

У спірному випадку відповідачем не доведено наявність підстав для зупинення транспортного засобу, та як наслідок, у поліцейського не виникло права вимоги пред`явити документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

В контексті розгляду цієї справи, ненадання позивачем у спірному випадку до перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційних документів на транспортний засіб не може бути кваліфіковано як вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.

Враховуючи викладене, суд також вважає позовну вимогу про скасування постанови №3040029 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання постанов протиправними, то суд звертає увагу, що такі до задоволення не підлягають, оскільки при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд обмежений повноваженнями, визначеними ч. 3 ст. 286 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.286 КАС України, ст.ст.241, 242, 246 КАС України, ст.287 КУпАП суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанов - задовольнити частково.

Скасувати Постанову серії ЕНА №3039906 від 13.09.2024р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Скасувати Постанову серії ЕНА №3040029 від 13.09.2024р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.О. Агапов