Справа № 380/6662/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/6662/24 пров. № А/857/30645/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 380/6662/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м. Львів
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїКарп`як О.О.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській (далі Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі Відповідач 2) про скасування рішення № 49 від 06.03.2024 р., та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 27.10.1989р. по 19.09.1993р. на посаді інструктора оргінструкторского відділу Залізничної районної Ради народних депутатів, з 20.09.1993р. по 30.09.1999р. на посаді завідуючої юридичного відділу виконкому Залізничної районної Ради народних депутатів, з 01.10.1999р. по 03.05.2000р. на посаді завідувача юридичного відділу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, з 04.05.2000р. по 16.11.2006р. на посаді заступника голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, з 17.11.2006р. по 17.11.2009р. навчання в аспірантурі Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, з 26.11.2009 р. по 04.12.2009р. на посаді начальника відділу ведення державного реєстру виборців Галицької районної адміністрації з дня звернення із заявою від 28.02.2024р., з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця виданих Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради від 22.02.2024р. № 31-вих-22613 і № 31-вих-22613-1, та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 380/6662/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 49 від 06.03.2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2024 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач-2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування підлягає зарахуванню до страхового стажу державної служби лише для визначення права на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Отже, згідно наданих до заяви від 28.02.2024 документів, зарахувати період роботи позивача до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ, немає підстав. Позивач станом на 01.05.2016 не займав посаду державної служби та не має не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу. Позивач не є особою, яка на день набрання чинності цим Законом мав не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу, а відтак не може вважатися особою, яка з досягненням пенсійного віку має право на перехід на пенсію державного службовця, передбачену ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд у її задоволенні відмовити.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

На підтвердження доводів апеляційної скаргипозивач вказує, що за наявності беззаперечних підстав для переведення позивачки на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ та наявності доказів протиправної відмови зі сторони відповідача, суд першої інстанції не прийняв рішення щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити відповідну конкретну дію для поновлення порушених прав позивача, а зобов`язав відповідача повторно розглянути звернення позивачки, що не виключає повторних зловживань з боку відповідача та повторного звернення позивача до суду.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу позивача, у яких заперечують проти задоволення апеляційної скарги та просять суд у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції в частині відмовних вимог залишити без змін.

Про розгляд апеляційних скарг сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційних скарг до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відтак, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06.03.2024 року за № 49 є необґрунтованим та протиправним, тому підлягає скасуванню.

При цьому, оскільки відповідач не надав у своєму рішенні детальної оцінки наданим позивачем документам, та взагалі не надавалась оцінка періодам трудової діяльності позивачки, відображеним у трудовій книжці НОМЕР_1 від 14.09.1981, для належного способу захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 14.09.1981, зокрема працювала на таких посадах:

27.10.1989р. - прийнята на посаду інструктора оргінструкторского відділу Зализничної районної Ради народних депутатів;

20.09.1993р. - призначена завідуючою юридичного відділу виконкому Залізничної районної Ради народних депутатів;

10.05.1994 - присвоєно 13 ранг державного службовця, прийняла присягу державного службовця;

30.12.1998 присвоєно 12 ранг державного службовця;

30.09.1999р. - звільнена з займаної посади у зв`язку з переведенням в Галицьку районну адміністрацію;

01.10.1999р. - прийнята на посаду завідувача юридичного відділу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради;

01.10.1999 р. присвоєно 11 ранг державного службовця;

04.05.2000р. - переведена на посаду заступника голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради;

16.11.2006р. - звільнена з посади заступника голови районної адміністрації у зв`язку із зарахуванням до аспірантури з відривом від виробництва до Львівського регіонального інституту державного управління Національної Академії державного управління при Президентові України;

17.11.2006р. - зарахована в аспірантуру ЛРІДУ НАДУ на денну форму навчання за спеціальністю 25.00.01. - теорія та історія державного управління;

17.11.2009р. - відрахована з аспірантури ЛРІДУ НАДУ у зв`язку із закінченням терміну навчання та присвоєнням вченого ступеня - кандидат наук з державного управління;

26.11.2009р. - призначена на посаду начальника відділу ведення державного реєстру виборців Галицької районної адміністрації після відрахування з аспірантури ЛРІДУ НАДУ при Президентові України в зв`язку із закінченням навчання;

04.12.2009р. - звільнена із займаної посади начальника відділу ведення державного реєстру виборців Галицької районної адміністрації за згодою сторін.

В подальшому позивачка, звернулася із заявою від 28.02.2024 року про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 889 «Про державну службу».

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було розглянуто заяву позивачки та прийнято рішення № 49 від 06.03.2024 про відмову позивачки в переведенні з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

У рішенні № 49 від 06.03.2024 зазначено, що в ході розгляду звернення виявлено, що заявниця на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу» не працювала на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби та не має стажу роботи на таких посадах.

В оскаржуваному рішенні зазначено про відсутність підстав для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України "Про державну службу".

01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII - 01.05.2016, право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

З огляду на зміст зазначених норм чинного законодавства, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 р. за результатом розгляду зразкової справи №822/524/18.

У пункті 4 частини 2 статті 46 Закону № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.

Пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Так, Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (надалі Порядок №283), був чинний до 01.05.2016.

Пунктом 2 Порядку №283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Крім того, відповідно до пункту 3 Порядку №283, до стажу державної служби включається також час роботи: час навчання в аспірантурі або докторантурі Національної Академії державного управління при Президентові України з відривом від роботи, якщо до вступу до аспірантури або докторантури аспірант чи докторант перебував на державній службі і після закінчення навчання повернувся на державну службу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом вище, відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 14.09.1981, остання зокрема працювала на таких посадах:

27.10.1989р. - прийнята на посаду інструктора оргінструкторского відділу Зализничної районної Ради народних депутатів;

20.09.1993р. - призначена завідуючою юридичного відділу виконкому Залізничної районної Ради народних депутатів;

10.05.1994 - присвоєно 13 ранг державного службовця, прийняла присягу державного службовця;

30.12.1998 присвоєно 12 ранг державного службовця;

30.09.1999р. - звільнена з займаної посади у зв`язку з переведенням в Галицьку районну адміністрацію;

01.10.1999р. - прийнята на посаду завідувача юридичного відділу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради;

01.10.1999 р. присвоєно 11 ранг державного службовця;

04.05.2000р. - переведена на посаду заступника голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради;

16.11.2006р. - звільнена з посади заступника голови районної адміністрації у зв`язку із зарахуванням до аспірантури з відривом від виробництва до Львівського регіонального інституту державного управління Національної Академії державного управління при Президентові України;

17.11.2006р. - зарахована в аспірантуру ЛРІДУ НАДУ на денну форму навчання за спеціальністю 25.00.01. - теорія та історія державного управління;

17.11.2009р. - відрахована з аспірантури ЛРІДУ НАДУ у зв`язку із закінченням терміну навчання та присвоєнням вченого ступеня - кандидат наук з державного управління;

26.11.2009р. - призначена на посаду начальника відділу ведення державного реєстру виборців Галицької районної адміністрації після відрахування з аспірантури ЛРІДУ НАДУ при Президентові України в зв`язку із закінченням навчання;

04.12.2009р. - звільнена із займаної посади начальника відділу ведення державного реєстру виборців Галицької районної адміністрації за згодою сторін.

Беручи до уваги наведене правове регулювання та відповідні висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що до стажу державної служби ОСОБА_1 підлягає зарахуванню наведений вище період роботи в органах місцевого самоврядування та аспірантурі.

Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки мотив відповідача про відсутність у позивачки достатнього стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що покладений в основу прийняття спірного рішення, є хибним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 49 від 06.03.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058-ІV, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

На підставі викладеного для повного та ефективного захисту прав позивача та дотримання гарантій щодо остаточного вирішення спору між сторонами, з огляду на наявність дискреційних повноважень при прийнятті рішень про призначення чи відмову в призначенні пенсії, вірним є висновок суду першої інстанції, оскільки у спірних відносинах відповідач наразі не реалізував своє повноваження щодо зарахування до стажу державної служби позивача спірного у цій справі періоду його роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, а також не дослідив питання наявності у позивача відповідного віку та достатності у нього страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу з 28.02.2024 пенсію за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ з урахуванням відповідних довідок є передчасною та задоволенню не підлягає.

У даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача за призначенням/переведенням пенсії від 28.02.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про призначення позивачу пенсії, апелянт має враховувати висновки рішення в даній адміністративній справі щодо наявності підтвердження стажу державної служби позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 380/6662/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос