Справа № 300/8038/24
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" лютого 2025 р. справа № 300/8038/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боброва Ю.О., за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 10.03.1998 по 30.04.2000, з 25.02.2002 по 07.04.2003, згідно записів трудової книжки, у зв`язку з виправленнями у ній. Зазначив, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи, а тому позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Вказані періоди підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, яка відповідно до вимог чинного законодавства є основним документом, що підтверджує стаж роботи та була надана пенсійному органу. Вказав, що він не повинен нести відповідальність за заповнення трудової книжки чи за помилку (описку, виправлення) допущену роботодавцем. Також, відповідачем протиправно не враховано до стажу періоди підприємницької діяльності з 07.04.2003 по 01.04.2022, оскільки факт його перебування на податковому обліку як фізичної особи-підприємця підтверджується листом податкового органу, а факт сплати страхових внесків підтверджується наданими квитанціями. Таким чином, пенсійним органом протиправно не враховано до страхового стажу вказані періоди роботи. Просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Представниця відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з мотивів, наведених у відзивах на позовну заяву, які міститься в матеріалах справи. Вказала, що згідно статті 24 Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Зазначила, що періодів роботи з 10.03.1998 по 30.04.2000, з 25.02.2002 по 07.04.2003, згідно записів трудової книжки не підлягає зарахуванню, у зв`язку з виправленнями у ній. Зазначила, що у пенсійного органу відсутність підстав для зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності з 12.11.2006 по 31.12.2012 до страхового стажу, оскільки за вказаний період відсутня інформація про сплату страхових внесків, а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів. Просила в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.05.2024 року звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
Так, вказаним рішення позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу 31 років. Страховий стаж становить 29 років 3 місяці 27 днів. Відповідачем не зараховано до страхового стажу: період роботи з 10.03.1998 по 30.04.2000, оскільки дата прийняття виправлена, відсутня підстава звільнення; з 25.02.2002 по 07.04.2003, оскільки запис проведено з порушеннями, відсутня інформація про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу; період підприємницької діяльності з 12.11.2006 по 31.12.2012, оскільки відсутня інформація про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Не погоджуючись з вказаним рішення позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, з урахуванням норм матеріального права, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Як встановлено судом, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 13.11.1997, позивач з 10.03.1998 по 30.04.2000 працював у ТОВ Експо-Консалтінг на посаді юриста (а.с. 18, 34).
Як зазначено вище, підставою для відмови у врахуванні даного стажу позивача згідно поданої трудової книжки було те, що в записі дата прийняття виправлена, відсутня підстава звільнення.
Так, відповідно до вказаного запису позивача 10.03.1998 року прийнято на роботу звільнено з роботи 30.04.2000, міститься печатки вказаного підприємства, підпис відповідальної особи відсутній, однак місяць прийняття виправлений та відсутній номер та дату наказу про звільнення.
Суд зазначає, що вказані записи є послідовними, чіткими, без перекреслень, містять печатки підприємств, хоча й місяць прийняття виправлений та відсутній номер та дату наказу про звільнення. Однак, навіть за вказаних обставин, можна чітко ідентифікувати дату прийняття та звільнення з роботи, посаду, підприємство на якому позивач працював (а.с. 18, 34).
Також, жодних неправильних чи неточних записів саме про періоди роботи позивача, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, пенсійним органом не виявлено.
Окрім цього, відповідачем також не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Згідно оскаржуваного рішення відповідачем також не враховано період трудового стажу з 25.02.2002 по 07.04.2003, оскільки запис проведено з порушеннями, відсутня інформація про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Так, відповідно до вказаного запису у трудовій книжці позивач у вказаний період позивач працював за сумісництвом.
Позивачем зазначено, що у вказаний період він працював в Українському авіаційному метеорологічному центрі та компанії Інвестиції і технології та відповідно до Витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за позивача у період з 2002-2003 років вказаними підприємствами були сплачені страхові внески, що підтверджує факт його роботи у спірний період.
Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, вищезазначене не може бути підставою для не зарахування оспорюваних періодів роботи позивача до його страхового стажу.
Суд зазначає, що, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 Про трудові книжки працівників №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність страхового стажу позивача за спірний період.
Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача або від підприємства (установи, організації), а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії.
Щодо посилання відповідача на неможливість врахування зазначеного періоду роботи, оскільки відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду України, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною 6 статті 20 Закону №2464-VI відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.
Отже, починаючи з 01.01.2004 (день набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування) обов`язковою умовою зарахування певного періоду до страхового стажу є проміжок часу, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Таким чином, суд зазначає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата таких внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивача періодів його роботи на таких підприємствах.
При цьому, сплата страхових внесків за зазначений відповідачем період з 2002 по 2003 роки підтверджується Витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 8-11).
Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, на переконання суду, записи трудової книжки НОМЕР_1 від 13.11.1997 відповідають періодам трудової діяльності позивача, а тому посилання на неможливість врахування періоду роботи з 10.03.1998 по 30.04.2000 та з 25.02.2002 по 07.04.2003 у зв`язку з виправленнями у них та складення їх з порушеннями не є достатньою підставою для не врахування періоду трудової діяльності позивача до його стажу.
Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необхідність зарахування періодів роботи позивача з 10.03.1998 по 30.04.2000 та з 25.02.2002 по 07.04.2003 до його страхового стажу.
Щодо зарахування періодів здійснення підприємницької діяльності з 07.04.2003 по 01.04.2022, суд зазначає наступне.
03.07.1998 за №727/98 Президентом України прийнято Указ Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства (далі Указ №727/98), який був чинний на момент спірних правовідносин (втратив чинність на підставі Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності від 04.11.2011 №4014-VI).
Відповідно до п. 2 Указу №727/8 сплата позивачем єдиного податку у вказані вище спірні періоди, суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: - до місцевого бюджету - 43 відсотки; - до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; - на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
Згідно п. 6 Указу №727/98, суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до наданої відповіді Головного управління ДПС у м. Києві від 18.06.2024 судом встановлено, що позивач з 17.04.2003 по теперішній час перебував на податковому обліку як фізична особа-підприємець.
Згідно вказаної вище відповіді податкового органу від 18.06.2024 зазначено, що відповідно документів, які містяться в обліковій справі платника, ОСОБА_2 здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування: з 17.04.2003 по 30.09.2004; з 01.01.2006 по 31.12.2006; з 01.01.2008 по 31.03.2009; на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності: з 01.10.2004 по 31.12.2004 (свідоцтво про сплату єдиного податку серія В « 320854 від 14.09.2004); з 01.01.2005 по 31.12.2005 (свідоцтво про сплату єдиного податку серія В № 220937 від 14.12.2004); з 01.01.2007 по 31.12.2007 (свідоцтво про сплату єдиного податку серія Д № 512674 від 13.12.2006); з 01.04.2009 по 31.12.2009 (свідоцтво про сплату єдиного податку серія Є №657393 від 12.03.2009); з 01.01.2010 по 31.12.2010 (свідоцтво про сплату єдиного податку серія Ж № 297341 від 08.12.2009); 01.01.2011 по 31.12.2011 (свідоцтво про сплату єдиного податку серія И №255008 від 13.12.2010). 3 01.01.2012 по теперішній час перебуває на спрощеній системі оподаткування, 3 група платників.
Дію Указу №727/98 припинено згідно із Законом України від 04.11.2011 №4014-VІ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, який набрав чинності з 01.01.2012.
Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII, розділ XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнено пунктом 3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.
Крім того, до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 07.07.2014 №22-1 законодавцем також внесені зміни та встановлено, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску), незалежно від суми сплачених коштів.
Таким чином, законодавчо визначеною умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2003 на спрощеній системі оподаткування є сам лише факт реєстрації особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Як встановлено судом, відповідно до розрахунку страхового стажу, позивачу зараховано періоди роботи з 2003 по 2007 роки, згідно записів трудової книжки. Так, періоди роботи позивача за основним місцем роботи, які враховані до трудового стажу співпадають з періодами здійснення підприємницької діяльності. При цьому норми, як б давала право на зарахування стражу, за один і той самий період в подвійному розмірі, відсутня.
Так, неврахований період здійснення підприємницької діяльності з 17.04.2003 по 01.06.2003, не може бути зарахований до страхового стажу, оскільки у вказаний період, згідно відомостей податкового органу, перебував на загальній системі оподаткування, а відомості про сплату страхових внесків за даний період відсутні. Підставою для зарахування стажу за період з 10.12.1997 по 31.12.2003 є факт реєстрації особи як суб`єкта підприємницької діяльності та перебування його на спрощеній системі оподаткування.
При цьому, підлягають до зарахування періоди здійснення підприємницької діяльності позивача з 01.09.2005 по 07.09.2005, з 12.11.2006 по 30.11.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2012, оскільки у вказані періоди він перебував на спрощеній системі оподаткування. Згідно інформації податкового органу за вказані періоди йому видано свідоцтва про сплату єдиного податку, відомості по наявну заборгованість відсутні. Окрім цього за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 позивачем сплачено страхові внески, що підтверджується квитанціями про їх сплату. За період з 12.11.2006 по 30.11.2006, перебуваючи на загальній системі оподаткування, позивачем сплачено страхові внески.
Щодо зарахування незарахованого періоду з 01.01.2014 по 31.12.2014, суд зазначає, що згідно наданого позивачем Витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату страхових внесків за вказаний період.
Решта періоду з 01.01.2013 по 31.03.2024 відповідачем зараховано до страхового стажу позивача, а тому посилання позивача на необхідність їх врахування до страхового стажу є безпідставними.
Відповідно до частини 1статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу виповнилось 60 років, із заявою про призначення пенсії він звернувся 17.05.2024, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку.
Враховуючи викладене та те, що позивач на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії досягнув 60 річного віку, має достатній загальний страховий стаж, пенсію йому слід призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 10.03.2024.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а належним способам захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 10.03.1998 по 30.04.2000, з 25.02.2002 по 07.04.2003 та періоди здійснення підприємницької діяльності з позивача з 01.09.2005 по 07.09.2005, з 12.11.2006 по 30.11.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2012 і призначити з 10.03.2024 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно частини 3 вказаної статті при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі в розмірі 1000 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.03.1998 по 30.04.2000, з 25.02.2002 по 07.04.2003 та періоди здійснення підприємницької діяльності з позивача з 01.09.2005 по 07.09.2005, з 12.11.2006 по 30.11.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2012.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 10.03.2024 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, код в , вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Бобров Ю.О.