Справа № 320/21546/23
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року Київ справа № 320/21546/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" починаючи з 24.02.2022 у розмірі 30 000 гривень щомісячно, у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у розмірі до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, а у разі виконання бойових (спеціальних) завдань у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) - у розмірі до 50 000 гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що він є військовослужбовцем ЗСУ, який відряджений до Украероруху із залишенням на військовій службі, де проходить службу на посаді Заступника директора регіонального структурного підрозділу з управління повітряного простору cтруктурних підрозділів служби аеронавігаційного обслуговування Одеського регіонального структурного підрозділу Украероруху, що відповідає Переліку посад, що заміщуються військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами, затвердженому Указом Президента України від 03.05.2017 № 126/20117.

На думку позивача, відповідач протиправно не нараховує та не виплачує йому додаткові винагороди, передбачені Постановою № 168, яка, зокрема, встановлена для військовослужбовців ЗСУ. Указує, що додаткова винагорода, встановлена Постановою № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення у вигляді винагороди, а тому входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 7 липня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року поновлено представнику позивача строк на подачу доказів.

Представником Міністерства оборони України було подано до суду письмові пояснення у яких зазначено про те, що виплата одноразової грошової допомоги за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не проводиться.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що виплати щомісячної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" здійснюється за рахунок бюджетного фінансування. Украерорух згідно свого статуту є державним комерційним підприємством, яке не отримує жодного фінансування з державного бюджету, а джерело отримання доходу це надходження за надані послуги з аеронавігаційного обслуговування. Таким чином, на думку відповідача, оскільки останній не є суб`єктом владних повноважень, не є розпорядник бюджетних коштів, він не вправі приймати рішення щодо здійснення виплат додаткової винагороди військовослужбовцям, що відряджені до Украероруху, а позивачем не надано суду вагомих аргументів з приводу того, в чому ж саме полягає протиправна бездіяльність Украероруху.

Відповідач зазначив, що ним здійснюються дії, направлені на розроблення шляхів та механізму здійснення таких виплат військовослужбовцям, відрядженим до Украероруху, зокрема, шляхом подання керівництву Міністерства оборони України програми вирішення питання виплат грошової винагороди військовослужбовцям, відрядженим до Украероруху.

Крім того, відповідач зауважив, що він не є розпорядником бюджетних коштів, не отримує фінансування з Державного бюджету України, а основним і єдиними його джерелом отримання коштів є надходження за надання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів цивільної авіації.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки Украерорух не є органом, відповідальним за реалізацію державної політики у сфері регулювання виплат військовослужбовцям Збройних Сил України.

Також відповідачем надано суду додаткові пояснення на позов, в який також, просив відмовити у задоволенні позову.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що хибними є доводи відповідача про відсутність бюджетного фінансування та фінансування його виключно за рахунок коштів, отриманих за надання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів цивільної авіації з огляду на безпосереднє підпорядкування Генеральному штабу Збройних Сил України. Крім того, відсутність належного фінансування Украероруху не позбавляє позивача права та гарантії отримувати належну йому додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168. Посилання відповідача на отримання додаткової винагороди на підставі наказів командирів (начальників) не спростовують права позивача на її отримання.

Позивач стверджує, що його увільнення із займаної посади у Міністерстві оборони України не впливає на право на отримання додаткової винагороди з огляду на те, що він має статус військовослужбовця і продовжує проходити військову службу, був відряджений до Украероруху з метою виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі.

Представник позивача надав суду додаткові письмові пояснення, в яких просив позов задовольнити, врахувати останню судову практику по аналогічних спорах.

Також представником позивача надано заперечення на письмові пояснення відповідача, в яких зазначено, що зміст додаткових пояснень відповідача від 13.11.2024 зводиться до висновку про відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2024 № 168 у зв`язку з прийняттям Великою Палатою Верховного Суду (як судом апеляційної інстанції) постанови від 29.08.2024 у зразковій справі № 640/13029/22 за позовом військовослужбовця ЗСУ до Міністерства фінансів України, Міністерства оборони України, Державного космічного агентства України, відповідно до якої встановлено, що на позивача у межах справи № 640/13029/22 не поширюється п. 1 Постанови № 168. Однак позивач зазначає про безпідставність врахування позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 640/13029/22 при вирішенні спору в межах справи № 320/21546/23 та протиправність ототожнення спорів у зразковій справі № 640/13029/22 до справи № 320/21546/23, як і статус учасників справи та повноважень органів, установ, організацій, до яких відряджались військовослужбовці у межах обох справах. Справа № 640/13029/22 не є зразковою відносно справи № 320/21546/23, а тому застосування висновків ВП ВС є нерелевантним при вирішенні спору за позовом ОСОБА_1 , адміністративна справа № 640/13029/22 не є зразковою для спірних правовідносин по справі № 320/21546/23, оскільки у справах різні позивачі та відповідачі, що саме по собі виключає можливість вважати дані справи типовими.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, письмові пояснення сторін, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

З матеріалів справи випливає та підтверджується сторонами, що полковник ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України. Між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 було укладено контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України.

Посвідчення офіцера підтверджує, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.

Наказом Міністра оборони України по особовому складу від 19.10.1999 № 600 ОСОБА_1 був відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - Украерорух) із залишенням на військовій службі у Збройних Силах України. Дана обставина підтверджується копією витягу з наказу Міністра оборони України по особовому складу від 19.10.1999 № 600, копією наказу Одеського РСП Украероруху від 02.12.1999 № 154/о, копією довідки Одеського РСП Украерорух від 08.09.2022 № 21.2.08-65, копією листа-відповіді Одеського РСП Украероруху № 21.1-02/123/23 від 21.06.2023, копією витягу з послужного списку, виданого Одеським РСП Украероруху від 19.06.2023 № 21.2.21-58 (.

Наразі полковник ОСОБА_1 займає посаду заступника директора регіонального структурного підрозділу з управління використання повітряного простору структурних підрозділів служби аеронавігаційного обслуговування Одеського регіонального структурного підрозділу Украероруху, що відповідає переліку посад, що заміщуються військовослужбовцями ЗСУ, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами, затвердженому указом президента України № 126/2017 від 03.05.2017.

На підставі наказу Одеського РСП Украероруху від 19.07.2022 № 30/вд (з урахуванням змін внесених до зазначеного наказу на підставі наказу Одеського РСП Украероруху № 33/вд від 02.09.2022) на виконання бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ, розпоряджень Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та розпорядження відповідача, позивача було відряджено до ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на період з 20 липня 2022 року по 09 вересня 2022 року для виконання завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп від Повітряних Сил Збройних Сил України на ОКП у групувань військ (сил) та проведення ротації військовослужбовців ОЦВС.

Згідно з посвідченням про відрядження від 19.07.2022 № 168, полковник ОСОБА_1 вибув із Одеського РСП Украероруху 20.07.2022, прибув до ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 22.07.2022, вибув із ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 16.09.2022 та прибув до Одеського РСП Украероруху 16.09.2022.

Відповідно до витягу із наказу Командира оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 22.07.2022 № 34 та витягу із наказу Командира оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 16.09.2022 № 71 позивач вважається військовослужбовцем Збройних Сил України, який входив до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", які залучаються та беруть безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань у період з 22 липня 2022 року по 16 вересня 2022 року, після чого вибув до пункту постійної дислокації - Одеського РСП Украероруху.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 21.01.2023 № 2022/окп/221/13, а також довідок військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 04.08.2022 № 2022/окп/38/585, від 02.09.2022 № 2022/окп/38/878, від 19.09.2022 № 2022/окп/38/1030, полковник ОСОБА_1 як військовослужбовець ЗСУ, який проходить службу у Одеському РСП Украероруху приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у період з 22 липня 2022 року по 16 вересня 2022 року.

Відповідно до листа-відповіді Одеського РСГІ Украероруху № 21.1-02/232/22 від 01.12.2022 та довідок Одеського РСП Украероруху від 13.06.2023 № 21.8- 23/141, № 21.8-23/142 та № 21.8-23/43 за період з лютого 2022 по травень 2023 року (включно) грошове забезпечення (грошове утримання військовослужбовця) ОСОБА_1 не містить такої складової як додаткова винагорода.

Таким чином, відповідач не виплачував позивачу додаткову винагороду, передбачену п. 1 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, за період дії воєнного стану на території України, тобто з лютого 2022 року, що не заперечується сторонами.

У період з 24.02.2022 по даний час ОСОБА_1 неодноразово звергався до Украероруху (зокрема, до Директора Украероруху ОСОБА_2 ), а також інших державних інституцій, в тому числі як із індивідуальними заявами, зверненнями, скаргами, так і разом із колегами з колективними зверненнями щодо вирішення питання виплатити відрядженим військовослужбовцями ЗСУ додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, за період з 24.02.2022, в тому числі щодо виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 як військовослужбовцю ЗСУ та особі, яка брала безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, і перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з І 22 липня 2022 року по 16 вересня 2022 року.

Одним із таких є звернення полковника ОСОБА_1 від 28 липня 2022 року та від 26.09.2022 до відповідача (адресована директору Украероруху ОСОБА_3 ) з проханням виплатити йому додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 за період з 24.02.2022, в тому числі додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень за безпосередню участь позивача у бойових діях (забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) за період з 22.07.2022 по 16.09.2022.

Згідно з листом-відповідю Одеського РСП Украероруху № 21.1-02/232/22 від 01.12.2022, Украерорух відмовило у виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, обґрунтовуючи позицію, зокрема тим, що "підстав для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, відрядженим до Украероруху немає. Такі виплати можуть бути встановлені тільки за умови внесення змін до постанови КМУ від 07.02.2001 № 104".

Відповідь на звернення позивача від 26.09.2022 позивачем не отримано.

Оскільки позивач був відряджений до Украероруху із залишенням на військовій службі у Збройних Силах України, 12.06.2023 позивач через свого представника звернувся до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Міністерства оборони України та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України із адвокатськими запитами щодо надання інформації, зокрема, в частині виплати позивачу як військовослужбовцю ЗСУ, що відряджений та проходить військову службу в Украерорусі, додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168

У листі-відповіді Міністерства оборони України № 220/2627 від 13.04.2022 та листа-відповіді Міністерства оборони України № 423/3650 від 20.06.2023, третя особа зауважила, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, здійснюється у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 р. № 104 "Про порядок і норми грошового та матеріального і забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і І установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ". Міноборони повідомили, що оскільки п. 1 постанови № 104 встановлено, що виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, тому Міністерство оборони України не має підстав для виплати додаткової винагороди". При цьому як випливає з відповіді на адвокатський запит, МОУ зауважило, що з метою поширення (на період дії воєнного стану) виплати додаткової винагороди на військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських, відряджених до державних органів, потребує внесення змін до постанови № 104.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної позиції відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу ЗСУ.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини третьої статі 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 9-2 Закону № 2011-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" Кабінет Міністрів України (зобов`язаний) невідкладно: 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Згідно з пунктом 6 Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінету Міністрів України (доручено) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав Постанову № 168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до пункту 5 Положення № 1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями ЗСУ (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу.

Пунктом 153 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період) за їх згодою можуть бути відряджені в інтересах оборони держави та її безпеки до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів із залишенням на військовій службі, але зі звільненням із займаної посади з дальшим призначенням на посаду відповідно до Переліку посад, що заміщуються військовослужбовцями ЗСУ, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами, який затверджується Президентом України. Для заміщення вакантних посад у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних навчальних закладах їх керівники надсилають до Міністерства оборони України письмовий запит про основні характеристики зазначених посад та професійні, освітні і кваліфікаційні вимоги, яким повинні відповідати військовослужбовці для зайняття таких посад. На підставі письмового запиту Міністерством оборони України здійснюється добір військовослужбовців для відрядження на посади в державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних навчальних закладах. Рішення про відрядження військовослужбовців приймається Міністром оборони України. Відрядження оформлюється на підставі письмового запиту керівника державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального закладу освіти, рапорту військовослужбовця та відповідного подання наказами Міністра оборони України. Про призначення відряджених військовослужбовців на посади керівники державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти письмово повідомляють Міністерство оборони України.

Відповідно до пункту 155 Положення № 1153/2008 за відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями ЗСУ, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами, затверджено Указом Президента України від 03.05.2017 № 126/2017 (далі - Перелік № 126/2017).

Переліком № 126/2017 передбачено посади для заміщення військовослужбовцями у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, зокрема в Українському центрі планування використання повітряного простору України та регулювання повітряного руху та Регіональних структурних підрозділах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.1999 № 1281 "Про створення об`єднаної цивільно-військової організації повітряного руху України" затверджено Положення про об`єднану військово-цивільну систему організації повітряного руху України, а також погоджено пропозицію Міністерства транспорту та Міністерства оборони України про утворення у складі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України таких структурних підрозділів, в тому числі регіональних структурних підрозділів на базі цього підприємства.

Згідно з пунктом 4 Постанови № 1281 фінансування витрат на утримання системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів. Що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Украерорух є державним унітарним підприємством, яке входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України та включене до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83.

Пунктом першим Положення № 1281 передбачено, що об`єднана цивільно-військова система організації повітряного руху України складається з підрозділів, повноваження та діяльність яких пов`язані з організацією повітряного руху у повітряному просторі України та у міжнародному повітряному просторі, що перебуває під відповідальністю України. Ці підрозділи входять до складу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Згідно з Пунктом 3 цього Положення державне регулювання діяльності підрозділів системи здійснює Мінтранс та Міноборони на підставі відповідної угоди через Укравіатранс (за винятком оборонних питань, пов`язаних з використанням повітряного простору України та захистом суверенітету держави, що належать до компетенції Міноборони). В особливий період керівництво діяльністю підрозділів системи здійснюється Генеральним штабом Збройних Сил.

Особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац тринадцятий частини першої статті 1 Закону України "Про оборону України").

Особливий період діє в України, починаючи від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану продовжувався і діє на час розгляду даної справи.

Отже, позивач є військовослужбовцем, який виконує обов`язки військової служби у період дії воєнного стану (особливого періоду), будучи відрядженим до регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, керівництво яким здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із оскарженням бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу, як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Спірним у цих правовідносинах є питання щодо наявності у військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

Так, вирішуючи питання щодо наявності у позивача як військовослужбовця, відрядженого до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, який обіймає посаду Заступника директора регіонального структурного підрозділу з управління повітряного простору cтруктурних підрозділів служби аеронавігаційного обслуговування Одеського регіонального структурного підрозділу Украероруху, права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, суд зазначає таке.

Держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців та гарантує їм достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.

Профільним Законом щодо соціального правового захисту військовослужбовців є Закон № 2011-ХІІ.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Водночас частиною четвертою статті 9 цього Закону визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців, зокрема, ЗСУ, відряджених до державних органів, установ та організацій, затверджено Постановою КМУ № 104 від 07.02.2001 № 104 Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій установлено, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій".

За приписами абзаців 1, 2 пункту 1 Постанови № 104 військовослужбовцям відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців ЗСУ. При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.

Водночас абзац 3 пункту 1 Постанови № 104 містить застереження, що виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться.

Положеннями абзаців 5, 6 пункту 1 Постанови № 104 встановлено, що виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби. За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

За змістом пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до пункту 8 Постанови № 704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

За наслідком системного аналізу вказаних правових положень, суд зазначає, що законодавцем визначено спеціальне правове регулювання грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій та встановлено, що його порядок і розміри визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Крім того, цим Указом Кабінет Міністрів України (зобов`язаний) невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінету Міністрів України (доручено) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова № 168.

Інших постанов щодо зміни складових грошового забезпечення позивача Кабінетом Міністрів України не приймалося.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (у редакції станом на 28.02.2022) установлено що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 Постанови № 168 доручено Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Пунктом 5 зазначеної Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 07.03.2022 "Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168" (далі - Постанова № 217) внесено зміни до пункту 1 Постанови № 168, виключивши в абзаці першому слова "(крім військовослужбовців строкової служби)".

Згідно з пунктом 2 Постанови № 217 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 "Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168" (далі - Постанова № 350) до Постанови № 168 були внесені зміни, згідно яких, абзац перший пункту 1 після слів "та поліцейським" доповнено словами "а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка". Зміни набули чинності 24.03.2022.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 350 вказана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 № 754 "Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168" (далі - Постанова № 754) до Постанови № 168 були внесені зміни, відповідно до яких в абзаці 1 пункту 1 слова "які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка" замінено словами "які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)"; після слова "щомісячно" доповнено словами "(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)". Зазначені зміни набули чинності 08.07.2022.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 754 вказана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.06.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168" (далі - Постанова № 793) до Постанови № 168 були внесені зміни, відповідно до яких: у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць"; доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: " 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.".

Згідно з пунктом 2 Постанови № 793 вказана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови № 168 (у редакції до 21.01.2023) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Таким чином, Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, зокрема, військовослужбовцям ЗСУ, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Верховний Суд у постанові від 07.03.2024 по справі № 320/10293/22 дійшов висновку, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою № 168, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні. Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни. Отже, військовослужбовцями є особи, які проходять державну службу особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язану із захистом держави, її цілісності та суверенітету. В умовах ведення гібридної війни рф проти України важливим залишається питання належного соціального захисту військовослужбовців, які беруть участь у захисті державного суверенітету України. У військово-соціальній сфері матеріальне забезпечення є аналогом системи гарантій у системі соціального захисту населення і включає професійні винагороди та премії тим військовослужбовцям, які виконують обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Безумовно, система матеріального забезпечення військовослужбовців виконує стимулювальну функцію, що, крім патріотизму, є потужною мотивацією і адекватною відповіддю держави, яка піклується про військовослужбовців під час дії воєнного стану.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.11.2018 у справі № 824/166/15-а, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

Позивач у спірному періоді є військовослужбовцем ЗСУ, який відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

На підставі наказу Одеського РСП Украероруху від 19.07.2022 № 30/вд (з урахуванням змін внесених до зазначеного наказу на підставі наказу Одеського РСП Украероруху № 33/вд від 02.09.2022) на виконання бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ, розпоряджень Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та розпорядження відповідача, позивача було відряджено до ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на період з 20 липня 2022 року по 09 вересня 2022 року для виконання завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп від Повітряних Сил Збройних Сил України на ОКП у групувань військ (сил) та проведення ротації військовослужбовців ОЦВС.

Згідно з посвідченням про відрядження від 19.07.2022 № 168, полковник ОСОБА_1 вибув із Одеського РСП Украероруху 20.07.2022, прибув до ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 22.07.2022, вибув із ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 16.09.2022 та прибув до Одеського РСП Украероруху 16.09.2022.

Відповідно до витягу із наказу Командира оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 22.07.2022 № 34 та витягу із наказу Командира оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 16.09.2022 № 71 позивач вважається військовослужбовцем Збройних Сил України, який входив до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", які залучаються та беруть безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань у період з 22 липня 2022 року по 16 вересня 2022 року, після чого вибув до пункту постійної дислокації - Одеського РСП Украероруху.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 21.01.2023 № 2022/окп/221/13, а також довідок військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 04.08.2022 № 2022/окп/38/585, від 02.09.2022 № 2022/окп/38/878, від 19.09.2022 № 2022/окп/38/1030, полковник ОСОБА_1 як військовослужбовець ЗСУ, який проходить службу у Одеському РСП Украероруху приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у період з 22 липня 2022 року по 16 вересня 2022 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що з 24.02.2022 позивач має право на отримання додаткової щомісячної винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а з 22.07.2022 по 16.09.2022 - за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі установленому Постановою № 168.

Щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди 30 000 грн, то суд керується таким.

Постановою КМУ № 836 від 09.08.2023 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, якими пункт 1 постанови № 168 викладено в новій редакції та він вже не стосується військовослужбовців ЗСУ та постанову доповнено пунктом 1-1 наступного змісту: "Установити, що на період воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;

військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі від 15 000 до 30 000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу в розрахунку на місяць відповідно до переліку посад керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), затвердженого керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Також Пункт 2-1 Постанови № 168 викладений в такій редакції: " Установити, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають:

порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;

особливості виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пунктах 1-1 і 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту;

порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги."

У вступній частині постанови КМУ від 9 серпня 2023 р. № 836 вказано, що постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року.

Міністерством оборони України наказом № 44 від 25.01.2023 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 р. за № 177/39233) (набрав чинності з 01.02.2023) внесені Зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам у зв`язку з прийняття постанови КМУ № 168, яким Порядок доповнений новим розділом такого змісту: XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

У п.2 вказаного розділу визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

Згідно з п. 3 Розділу XXXIV Порядку Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

З аналізу вищевикладеного, що додаткова винагорода з 01.02.2023 виплачується не всім військовослужбовцям, які перебувають у лавах ЗСУ, а тільки тим, які підпадають під виключний перелік критеріїв: які виконують 1) бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

1.1. у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

1.2. з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

1.3. із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

2) Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

Водночас позивач в позові не зазначає, що він після 01.02.2023 виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), або був відряджений до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, та жодного письмового доказу цього матеріали справи не містять, крім періодів (з 22.07.2022 по 16.09.2022) за які суд визнав, що він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Крім того, позивач не посилався у позові, що місце проходження ним служби у відповідача (м. Одеса) рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України визначено у періоді після 01.02.2023 як район ведення воєнних (бойових) дій, а відповідач був віднесений до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, яке також є обов`язкової умовою для видачі командирами наказів чи розпоряджень з назвою - бойовий після 01.02.2023.

Тому враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень тільки за період з 24.02.2022 до 01.02.2023.

Абзацами 5, 6 пункту 1 Постанови № 104 визначено, що виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені, зокрема, зазначені військовослужбовці. За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів, зокрема, ЗСУ.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.07.2019 у справі № 807/1920/16, відрядженим військовослужбовцям виплачуються види матеріального забезпечення, визначені законодавством для військовослужбовців, за рахунок коштів установи, до якої останній був відряджений.

У зв`язку з цим, на виконання абзацу 2 пункту 1 Постанови № 168, відповідач зобов`язаний був прийняти наказ про виплату позивачу спірної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Проте такі дії відповідачем вчинені не були, а тому суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168. з 24.02.2022 по 31.01.2023 в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а з 22.07.2022 по 16.09.2022 у розмірі до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Крім того, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, що не є втручанням у дискрецію суб`єкта владних повноважень через відсутність у відповідача права адміністративного розсуду.

Так, відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд звертає увагу, що наразі у Верховному Суду уже сформована практика щодо вирішення тотожних до адміністративної справи № 320/21546/23 спорів.

Так, у постановах Верховного Суду констатовано право позивачів - громадян України з аналогічним статусом до ОСОБА_1 - військовослужбовці Збройних Сил України, відряджені для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, а саме: постанова від 29.02.2024 у справі № 320/2090/23, постанова від 07.03.2024 у справі № 320/10293/22, постанова від 02.05.2024 у справі № 160/14528/22, постанова від 15.05.2024 у справі № 160/14647/22, постанова від 15.05.2024 у справі № 320/10002/22.

Щодо посилання відповідача на відсутність змін до кошторису в частині збільшення кошторисних призначень на оплату праці та грошове забезпечення Державного підприємства обслуговування повітряного руху України суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Керуючись частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справах "Ромашов проти України" ((Romashov v. Ukraine), № 67534/01, рішення від 27.07.2004) Європейський суд з прав людини зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язана з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до правової позиції, сформованої Європейським судом з прав людини у справі "Кечко проти України" ((Kechko v. Ukraine), № 63134/00, рішення від 08.11.2005), у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з Державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 16.06.2020 у справі № 206/4411/16-а, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи зазначене, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 16.06.2020 у справі № 206/4411/16-а.

З огляду на вказане, суд наголошує, що посилання відповідача на відсутність виділених з Державного бюджету коштів як на причину невиконання покладеного на нього обов`язку щодо проведення нарахування та виплати спірної допомоги є необґрунтованими.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 визнала необґрунтованими посилання територіального управління на те, що в затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідному кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168, не передбачалися та не затверджувалися, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити у залежність від видатків бюджету.

На спростування позиції відповідача у прирівняні позивача до цивільних працівників Украероруху та військовослужбовців ЗСУ, відряджених до Державного космічного агентства України (які займаються науко-випробувальною, науково-дослідницькою діяльність позивачем надано суду посадову інструкцію Заступника директора регіонального структурного підрозділу з управління використання повітряного простору (військовослужбовця).

Відповідно до Посадової інструкції № 21.2-05/28/23 від 05.12.2023 Заступника директора регіонального структурного підрозділу з управління використання повітряного простору (військовослужбовця) - тобто дана посада займається виключно військовослужбовцем - позивач виконує обов`язки та взаємодія з органами управління ПС ЗС України (зокрема, але не обмежуючись Головним командним центром Об`єднаного оперативного штабу ЗС України) іншими військовими формуваннями, правоохоронними органами та суб`єктами авіаційної діяльності, відомчими органами УПР та виконує інші завдання та обов`язки військового керівництва, які не можуть та не виконують цивільні особи.

Позивач за посадою призначається на посаду та звільняється з посади наказом директора Украероруху. Призначення на посаду здійснюється за поданням директора Одеського РСП Украероруху, погодженим із старшим військовим начальником в Украерорусі, заступником директора з операційної діяльності Украероруху та Міністерством оборони України, (п. 1.4).

Позивач безпосередньо підпорядковується директорові Одеського РСП Украероруху або іншій посадовій особі, яка виконує обов`язки керівника, згідно зі встановленим порядком. - а не цивільним особам, (п. 1.5.) При цьому з питань організації загальновійськової підготовки, проходження військової служби позивач підпорядковується старшому військовому начальнику в Украерорусі (заступнику директора - начальнику Украєроцентру). (п. 1.5.2.) Також позивачу підпорядковані військові фахівці Одеського РСП Украероруху. (п. 1.6)

У своїй діяльності за посадою керується нормативно-правовими МОУ і Статутами Збройних Сил України - що не відноситься до цивільних. Позивач здійснює цивільно- військову координацію під час управління повітряним рухом (в той час як на цивільних такий обов`язок не покладається). Саме позивач як військовослужбовець (а не цивільні працівники).

Саме на позивача покладають організаційні обов`язки в частині: управління використанням (менеджменту) повітряного простору та цивільно-військової координації при організації повітряного руху в межах району відповідальності центру ОрПІР (п. 2.1); управління повітряним рухом поза маршрутами ОПР в межах району відповідальності (п. 2.2); контролю за дотриманням порядку та правил використання повітряного простору в межах району відповідальності (п.2.3); виконання завдань, що покладаються на військових фахівців РСП, їхню професійну та індивідуальну підготовку (п. 2.4 - 2.5); раціонального розподілу повітряного простору району відповідальності в інтересах користувачів відповідно до державних пріоритетів у ВПП України та принципів гнучкого ВПП (2.7) та ін.

Позивач за посадою погоджує з Украероценром проекти заборон та обмежень ВПП у межах району відповідальності для забезпечення провадження діяльності, що потребує спеціальної організації повітряного простору та надає пропозиції щодо видання NOTAM (п.2.9); інструкції з виконання польотів (використання повітряного простору) на аеродромах, злітно-посадкових майданчиках, полігонів, пунктів запуску куль-пілотів, під час проведення вибухових робіт тощо, які розташовано у межах району відповідальності в частині, що стосується структури повітряного простору, порядку ВПП, цивільно-військової координації під час ОрПР: інструкції щодо взаємодії між органами обслуговування повітряного руху та відомчими органами УПР, з органами управління Збройних Сил України, інших військових формувань (п.2.10) та ін.

Позивач за посадою контролює: забезпечення провадження діяльності, що потребує спеціальної організації порядку ВПП (відбиття повітряного нападу на територію України або запобігання та притінення порушень державного кордону і суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, припинення протиправних дій ПС, які можуть використовуватися для вчинення терористичних актів у повітряному просторі України; польоти ПС для проведення всіх видів рятувальних робіт, спрямованих на збереження життя та здоров`я людей; польоти ПС для надання допомоги у разі виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; польоти ПС для запобігання та припинення порушень порядку і правил ВПП України; польоти ПС, що виконуються з метою перевезення вищих посадових осіб України та інших держав; польоти ПС, які виконують спеціальні завдання в інтересах державної безпеки; польоти, що виконуються відповідно до міжнародних договорів України тощо) на передтактичному та тактичних рівнях - менеджменту повітряного простору (п. 2.11); організацію виконання відповідних процедур у випадках виявлення у повітряному просторі району відповідальності ПС-порушника (загрози) та взаємодію з органами управління Повітряних Сил ЗС України, відомчими органами УПР і доповідь директорові РСП, начальнику Украероцентру(п.2.12); виконання заходів при отриманні сигналів "Режим", "Стріла", "Килим" та при проведенні термінової діяльності з ВПП (п.2.13).

Також позивач організує та проводить заходи щодо вдосконалення взаємодії персоналу УВПП контролю та координації повітряного простору з органами управління ЗС України, інших військових формувань (п.2.14), цивільно-військову координацію на аеродромах спільного використання (п.2.19) - цього не роблять і не можуть робити цивільні (наймані) працівники чи "космонавти".

Позивач працює з відомостями, які становлять державну таємницю: системи бойового чергування повітряного командування "Південь"; відомості про військово-географічний опис території держави (операційної зони; операційного району, морської операційної зони); відомостей про організацію скритого управління військами, щодо повітряного командування; функціонування, характеристику, дислокацію захисного пункту управління повітряного командування (п.2.43) - в той час як цивільні чи "космонавти" навіть доступу до такої інформації не мають.

Конкретно позивач за посадою повинен мати досвід роботи в підрозділах ОЦВС на керівних посадах військовослужбовців не менше 5 років (п. 6.2).

На спростування доводів відповідача щодо відсутності виділення Украероруху коштів з державного бюджету, а також на підтвердження різної правової природи врегулювання питання утримання "військовослужбовців Украероруху" та "космонавтів" позивачем надано лист Міністерства Інфраструктури України від 8177/48/10-22 від 20.11.2022 та додатку до нього у вигляді Переліку заходів для забезпечення діяльності підрозділів Об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України на базі Украероруху в умовах воєнного стану на листопад-грудень 2022 року.

Зазначений лист з додатком підтверджує надходження з державного бюджету коштів у розмірі 200 млн. грн у листопаді-грудні 2022 року на утримання ОЦВС, в тому числі відряджених військовослужбовців.

Позові вимоги про зобов`язання Державного підприємства обслуговування повітряного руху України виплачувати ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" починаючи з 01.02.2023 у розмірі 30 000 гривень щомісячно, у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (крім періоду з 22.07.2022 по 16.09.2022), у розмірі до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах направлені на захист від порушень з боку відповідача, які можуть статись в майбутньому при реалізації своїх повноважень. Наразі доказів таких порушень зі сторони відповідача позивачем не надано, а тому дані вимоги є передчасними та відсутнє порушення права чи інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

Крім того, вимога зобов`язання Державного підприємства обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплачувати у разі виконання бойових (спеціальних) завдань у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) - у розмірі до 50 000 гривень теж є передчасною, оскільки суду не надано доказів виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), доказів звернення позивача до відповідача щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 50 000 грн та відмови у виплаті зазначеної винагороди.

З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу, суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як випливає з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським об`єднанням "Чучковських" укладено договір про надання правничої допомоги № 15 від 08.06.2023, у відповідності до якого клієнт доручає, а Адвокатське Об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених даним договором (далі - договір).

Згідно додаткової угоди № 1 від 08.06.2023 до договору № 15 від 08.06.2023 сторони погодили, що вартість послуг за надання правової допомоги згідно даного договору становить п`ять тисяч гривень.

Відповідно до акта-розрахунку № 1 від 23 червня.2023 Адвокатським об`єднанням "Чучковських" надано ОСОБА_1 послуги з складання позовної заяви, фактична сума витрат становить 5 000,00 грн.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат звертає увагу на те, що позовні вимоги задоволено частково, відповідачем, в порядку частини 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у той час коли представником позивача надано до суду документальне підтвердження витрат на правову допомогу, у тому числі їх співмірність, з урахуванням обсягу даної адміністративної справи, а тому, понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн підлягають стягненню на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з 24.02.2022 по 31.01.2023 в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а з 22.07.2022 по 16.09.022 у розмірі до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (місцезнаходження: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 24.02.2022 по 31.01.2023 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а з 22.07.2022 по 16.09.2022 у розмірі до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (місцезнаходження: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.