Справа № 380/12536/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 рокуСправа № 380/12536/24 пров. № А/857/29373/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року (суддя Качур Р.П., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:

- визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 , щодо відмови у звільненні позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон №2232-XII);

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу ОСОБА_1 та направити його особову справу до відповідного Територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації для постановки на військовий облік.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову в/ч НОМЕР_1 , викладену у листі від 26.05.2024 №08/26715/24-Вн, у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить таке скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує, що позивач не надав достовірних доказів того, що саме він має здійснювати постійний догляд за своєю бабою ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю І групи, адже в даному випадку наявні дві особи, на яких покладений обов`язок здійснювати постійний догляд за матір`ю рідні син та донька. Зазначає, що довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК) від 12.01.2024 №614643 підтверджує, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду. В свою чергу, Законом визначена необхідність здійснення «постійного догляду».

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано процедуру подання рапорту та необхідних документів на підтвердження того факту, що він має право бути звільненим з військової служби у зв`язку з необхідністю ним здійснення постійного догляду за бабою ОСОБА_2 з наявною у неї інвалідністю І групи, що передбачено підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, оскільки позивачем підтверджено наявність визначених законом причин.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у в/ч НОМЕР_1 .

Сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 614643, бабі позивача ОСОБА_2 встановлено першу «Б» групу інвалідності з 12.01.2024 безтерміново. Вказана довідка містить висновок про умови та характер праці: «потребує постійного стороннього догляду».

26.01.2024 позивач звернувся з рапортом №35/5634/24-Вн щодо звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Листом від 09.02.2024 № 08/8413/24-Вн у задоволенні рапорту позивача відмовлено, оскільки документи, які долучені до рапорту не підтверджують відсутність інших осіб, які могли б здійснювати догляд.

12.03.2024 позивач повторно звернувся з рапортом щодо звільнення з військової служби з наведених підстав.

Листом від 04.04.2024 № 08/18101/24-Вн у задоволенні рапорту позивача відмовлено з аналогічних підстав.

08.05.2024 позивач втретє звернувся з рапортом в доповнення до рапорту від 12.03.2024 вх. №35/14563/24-Вн щодо звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону Закону №2232-XII.

Листом від 26.05.2024 №08/26715/24-Вн у задоволенні рапорту позивача відмовлено, оскільки документи, які долучені до рапорту не підтверджують неможливість здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 її сином ОСОБА_3 , зокрема надана довідка до акту огляду МСЕК від 21.03.2024 серії 12 ААГ № 615100.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом №2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Частинами першою, другою, четвертою, шостою статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

Пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до тепер.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Отже, системний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом, під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із оскарженням дій відповідача, що виразились у відмові звільнити позивача з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за його хворою бабою, яка є особою з інвалідністю І групи.

Підставою для такої відмови стало: «недоведення позивачем необхідної умови для звільнення з військової служби, а саме: відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою з інвалідністю І групи».

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 12 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підпунктом 2 пункту 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

«Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно пункту 12.1 Інструкції №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Абзацом 2 пункту 14.10 Інструкції №170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абзац 13 пункту 14.10 Інструкції № 170).

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Отже, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби з цієї підстави, подають рапорти та документи, що підтверджують таку підставу звільнення.

Така підстава звільнення військовослужбовця з військової служби як: необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи є самостійною і не стосується (не пов`язана) з такою підставою як: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відтак доводи відповідача, що надані позивачем документи не підтверджують відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, підміняє одну підставу звільнення, передбачену підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, іншою, які є самостійними.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обставина відсутності інших осіб, які можуть здійснювати відповідний догляд, передбачена Законом № 2232-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, стосується виключно такої підстави звільнення з військової служби, як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду».

В даному випадку позивач не звертався до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком МСЕК або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

До рапорту про звільнення з військової служби, що був поданий відповідачу, позивач надав такі документи: копія довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 615100 від 12.01.2024 ОСОБА_2 , копію довідки до акта огляду МСЕК від 21.03.2024 серії 12 ААГ №615100 ОСОБА_3 ; копію довідки до акта огляду МСЕК від 20.07.2021 серії 12 ААВ №056700 ОСОБА_4 ; копію паспорта ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про шлюб; копію паспорта ОСОБА_4 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_2 ; копію паспорта ОСОБА_1 ; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 ; копію довідки ЛКК від 15.01.2024 №7 ОСОБА_3 ; акт від 13.02.2024; витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.01.2024 №31.

Відповідно до довідки МСЕК від 12.01.2024 серії 12 ААГ №614643 ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності безтерміново. У висновку про умови та характер праці зазначено, що остання потребує постійного стороннього догляду.

Згідно з витягом Сокальської міської ради Львівської області про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.01.2024 №21 позивач та баба позивача зареєстровані за однією адресою.

Актом Сокальської міської ради Львівської області від 12.02.2024, в якому зафіксовані результати перевірки факту постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно здійснював догляд за свою бабусею, яка потребує догляду, до мобілізації в Збройних силах України. На даний момент ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Відтак подані позивачем документи підтверджують необхідність здійснення позивачем догляду за особою з інвалідністю І групи.

У підсумку суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи ОСОБА_2 , дає позивачу право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, і додатково не вимагає від нього доведення відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Щодо покликання скаржника на неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23 та у постанові від 13 червня 2024 року у справі №520/21316/23 щодо розмежування понять «сторонній догляд» та «постійний догляд», то суд вважає такі необґрунтованими, оскільки як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК від 12.01.2024 серії 12 ААГ №614643 бабі позивача ОСОБА_2 встановлено І «Б» групу інвалідності, остання потребує постійного стороннього догляду. Отже, вимога законодавства щодо необхідності здійснення саме «постійного догляду» у даному випадку дотримана.

Покликання апелянта на норми Закону України «Про соціальні послуги» також не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку позивач не є особою, яка у розмінні вказаного закону надає соціальні послуги з догляду.

Крім того, вказані обставини не були підставою для відмови у задоволенні рапорта позивача, а відтак покликання відповідача на такі є безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич