Справа № 460/241/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2025 року м. Рівне №460/241/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.11.2024 №94 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на підставі заяви від 20.11.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 26.05.1992 по 24.06.1996, з 22.09.2005 по 28.04.2006, з 31.12.2008 по 26.02.2009.

Ухвалою суду від 08.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що з досягненням 58 річного віку звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак рішенням відповідача 2 від 26.11.2024 №94 відмовлено у призначенні пенсії з підстав недостатнього страхового стажу 23 роки. Наголошує, що відповідачем 2 не враховано норми частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також протиправно не враховано до страхового стажу і певні періоди роботи. За наведеного вказує, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправними, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відповідно до змісту поданого відзиву на позовну заяву звертає увагу, що предметом спору в даній справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії. По суті відмови у призначенні пенсії вказує, що необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням зменшення на кількість років зменшення пенсійного віку становить 23 роки (28-5). Однак, страховий стаж позивача становить 19 років 1 місяць 29 днів. При цьому, заперечує щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з 26.05.1992 по 24.06.1996, з 22.09.2005 по 28.04.2006, з 31.12.2008 по 26.02.2009. Також звертає увагу, що до позовної заяви долучено довідки №908 від 31.12.2024 та №909 від 31.12.2024 Комунальної установи «Трудовий архів» Рівненського району Рівненської області, однак вказані довідки не були предметом розгляду при прийнятті спірного рішення. За наведеного, у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у поданому відзиві вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки рішення від 26.11.2024 №94 є правомірним. Вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на підставі заяви від 20.11.2024, відсутні. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до корінця довідки Березнівської районної державної адміністрації №385 від 10.10.1992, що є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, ОСОБА_1 на 1 січня 1993 року проживала/відпрацювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років у с.Друхів Рівненської області.

Згідно з довідкою №265 від 26.12.2024 виданої Березнівською міською радою Рівненського району Рівненської області (Старостинський округ №5 с.Моквин) в тім, що відповідно до протоколу видачі посвідчень потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні Друхівської сільської ради було видано посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки Березнівської міської ради (Старостинський округ №5 с.Моквин) №244 від 22.07.2022, ОСОБА_1 дійсно з 26.04.1986 по 13.12.1986 та з 26.10.1987 по 02.04.1996 була зареєстрована та проживала в с.Друхів Березнівського району Рівненської області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Друхів Березнівського району Рівненської області до 01.01.2015 відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 зона).

20.11.2024 ОСОБА_1 з досягненням 58 річного віку звернулась до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №94 від 26.11.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж.

У вказаному рішенні зазначено про те, що дата звернення 20.11.2024, вік заявника на дату звернення 58 років.

Період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю на підставі довідки від 22.07.2022 №244 становить 9 років 0 місяців 26 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 становить 5 років 0 місяців 26 днів (з 26.04.1986 по 31.12.1986, з 26.10.1987 по 31.12.1992).

Страховий стаж особи становить 19 років 1 місяць 29 днів, при необхідному страховому стажі 23 роки.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28.11.1983:

період роботи в колгоспі 26.05.1992 по 24.06.1996, оскільки відсутня інформація щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві за кожен рік;

періоди роботи з 22.09.2005 по 28.04.2006, з 31.12.2008 по 26.02.2009, оскільки відсутня інформація про періоди роботи та сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV.

Відповідно до частини першої цієї статті, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону №1058-ІV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки постійне проживання або робота в зоні посиленого радіологічного контролю протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 в період, який дає право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки проживала на території зони посиленого радіологічного контролю, а саме в с.Друхів Березнівського району Рівненської області з 26.04.1986 по 13.12.1986.

Отже, позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки, що відповідачами не заперечується.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є (1) довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Приписами пункту 4 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до статті 15 Закону Закону №796-ХІІ довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Згідно з положеннями статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні посиленого радіоекологічного контролю - не менше чотирьох років станом на 01.01.1993.

Наявність у позивача статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 відповідачами не заперечується.

Як встановлено судом, відповідно до довідки Березнівської міської ради (Старостинський округ №5 с.Моквин) №244 від 22.07.2022, ОСОБА_1 дійсно з 26.04.1986 по 13.12.1986 (7 місяців 18 днів) та з 26.10.1987 по 02.04.1996 (станом на 01.01.1993 5 років 2 місяці 7 днів, а в загальному 8 років 5 місяців 8 днів) була зареєстрована та проживала в с.Друхів Березнівського району Рівненської області.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач станом на 01.01.1993 проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю 5 років 9 місяців 26 днів (у спірному рішенні помилково зазначено 5 років 0 місяців 26 днів), тобто більше 4 років. Загальний період проживання позивача у цій зоні становить 9 років 26 днів. При цьому, як вже зазначалось судом, позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки.

Відтак, позивач має право на зниження пенсійного віку з розрахунку: 2 роки (початкова величина) та 3 роки (за 9 повних років проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю), тобто максимально на 5 років.

Однією з обов`язкових умов призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досягнення особою відповідного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

За наведеного, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 5 років, достатній вік позивача для призначення пенсії має становити 55 років (60 - 5).

У спірному рішенні відповідача зазначено про те, що дата звернення за призначенням пенсії 20.11.2024, вік заявника на дату звернення 58 років.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, 55 річного віку досягла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тому, з урахуванням зниження пенсійного віку на 5 років, вона має право на призначення пенсії з 18.11.2021 (день, що настає за днем досягнення пенсійного віку). Тому, вказана умова є дотриманою.

Спірним питанням у межах даної справи є наявність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За наведеного, суд наголошує, що вирішальною умовою для призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, особи мають право на призначення пенсії за віком за наявності страхового стажу не менше 28 років, а з урахуванням зменшення на 5 років, страховий стаж повинен становити не менше 23 років (28 - 5).

Відповідач 2 у спірному рішенні вказав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 1 місяць 29 днів, при необхідному страховому стажі 23 роки.

Однак, суд наголошує, що відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-ІV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

На момент звернення позивача 20.11.2024 за призначенням пенсії на пільгових умовах, їй виповнилося 58 років.

Таким чином, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 5 років, позивач набула право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 58 років (63 - 5).

З аналізу вищенаведених норм законодавства слідує, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки (з урахуванням зменшення у 58 років) мають особи за наявності з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року страхового стажу від 18 до 28 років.

З системного аналізу норм чинного законодавства, враховуючи право позивача на зниження пенсійного віку на 5 років слідує, що необхідною умовою призначення у 2024 році пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII та частини другої статті 26 Закону №1058-ІV, було досягнення нею віку 58 років та наявність страхового стажу від 18 до 28 років.

Як вже зазначалось судом, відповідач 2 у спірному рішенні вказав, що страховий стаж позивача становить 19 років 1 місяць 29 днів.

Отже, у даному випадку дотримано умови щодо наявності у позивача необхідного страхового стажу понад 18 років та досягнення віку 58 років, для призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пільгової пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовляючи рішенням від 26.11.2024 №94 у призначенні пенсії ОСОБА_1 не врахувало вимоги частини другої статті 26 Закону №1058-ІV.

Також відповідно до спірного рішення відповідача 2, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28.11.1983: період роботи в колгоспі 26.05.1992 по 24.06.1996, оскільки відсутня інформація щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві за кожен рік; періоди роботи з 22.09.2005 по 28.04.2006, з 31.12.2008 по 26.02.2009, оскільки відсутня інформація про періоди роботи та сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі, суд зазначає наступне.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) в редакції до 01.01.2004, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», з якої випливає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4).

Також, у спірний період, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція №162), норми якої містять положення, подібні положенням Інструкції №58.

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Пунктом 18 Порядку №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Безпосередньо, Порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі постанова Ради Міністрів СРСР №310), якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Загальні положення).

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР №310 передбачалося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

У пунктах 1, 2, 5 Загальних положень йшлося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

В трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство у колгоспі: прийом у члени колгоспу, припинення членства; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавством; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використаних винаходах та раціоналізаторських реченнях та про виплачених у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 6 Загальних положень всі записи в трудовій книжці колгоспника засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (пункт 13).

Відтак, саме уповноважена особа колгоспу несе відповідальність за правильність ведення трудової книжки колгоспника.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів №9 та №10 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28.11.1983 судом встановлено, що ОСОБА_1 :

26.05.1992 прийнята в члени колгоспу ім.Шевченка в рільничу бригаду №2;

24.06.1996 виключена з членів господарства і звільнена з роботи за власним бажанням.

Також містяться записи щодо трудової участі в колгоспі (кількості відпрацьованих трудоднів) та з/п, зокрема: у 1992 році відпрацьовано л/д 139,5 при встановленому мінімумі 120 (з/п 26971,98), зазначено «Зар. Пр. №2 від 18.02.93»; у 1993 році відпрацьовано л/д 198 при встановленому мінімумі 210 (з/п 204558); у 1994 році прочерки; у 1995 році прочерки.

Отже, трудова книжка позивача містить інформацію щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у колгоспі.

Однак, при розрахунку відповідачем 2 страхового стажу ОСОБА_1 вказані записи трудової книжки проігноровано.

Архівною довідкою Комунальної установи «Трудовий архів» Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області №908 від 31.12.2024 підтверджено відпрацьовані дні позивачем за 1992-1993 роки, що узгоджується з записами трудової книжки. У 1994 був встановлений мінімум 210 л/д. Інших відомостей в книгах обліку трудового стажу та заробітку колгоспника та в книгах обліку розрахунків по оплаті праці не виявлено.

Суд наголошує, що вказана архівна довідка не містить відмінних відомостей про фактично відпрацьовані дні від тих, які містяться у трудовій книжці позивача. Тому, зауваження відповідача 1 про те, що така довідка не була предметом розгляду при прийнятті спірного рішення є безпідставними.

Відповідно до архівної довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області №909 від 31.12.2024, у серпні 1992 року, рішенням зборів уповноважених (протокол №2 від 14.08.1992) колгосп ім. Шевченка с. Друхів було реформовано в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) ім. Шевченка. В лютому 2000 року (протокол №1 від 22.02.2000) КСП ім. Шевченка припинило свою діяльність.

Відповідно до розрахунку стажу за формою РС-право, відповідачем 2 страховий стаж позивача як 19 років 1 місяць 29 днів розраховано з урахуванням таких періодів:

21.11.1983 09.10.1989 (5 років 10 місяців 19 днів);

10.10.1989 25.10.1991 (2 роки 16 днів);

26.10.1991 25.05.1992 догляд за дит.ЧК до 12 років (7 місяців);

08.05.1993 07.05.1996 догляд за дитин. до 3 років (3 роки);

08.05.1996 19.01.2003 догляд за дит.ЧК до 12 років (6 років 8 місяців 12 днів);

20.01.2003 16.10.2003 безробіття (8 місяців 27 днів);

17.10.2003 31.12.2003 догляд за дит.ЧК до 12 років (2 роки 15 днів).

Таким чином, період роботи позивача у колгоспі ім.Шевченка з 26.05.1992 по 08.05.1993 (що відповідає фактично відпрацьованим трудодням) протиправно не зараховано відповідачем 2 до страхового стажу ОСОБА_1 . Разом з тим, позивач помилково вважає, що підлягає зарахуванню період з 26.05.1992 по 24.06.1996, оскільки не заперечує, що з 08.05.1993 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років.

Відтак, вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки протиправно не зараховано відповідачем 2 в порушення вищенаведених приписів законодавства та наявних записів у трудовій книжці.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з 22.09.2005 по 28.04.2006, з 31.12.2008 по 26.02.2009, суд повторює, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.

Згідно з записами №№13-16 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28.11.1983 судом встановлено, що ОСОБА_1 : з 22.09.2005 по 28.04.2006 працювала на посаді швачки дільниці масового пошиву ЗАТ «Костопільська фабрика Мрія», а з 31.12.2008 по 26.02.2009 працювала продавцем в ПСК «Головинське».

Вказані записи містять всю необхідну інформацію про прийняття на роботу та звільнення, з покликанням на відповідні накази, а також завірені печатками та підписами уповноваженої особи.

При цьому, відповідачем не ставиться під сумнів достовірність записів в трудовій книжці позивача за вказаний період про прийняття/звільнення на посади/з посад.

Спірні періоди не зараховано відповідачем 2, оскільки відсутня інформація про періоди роботи та сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Страхові внески, які відповідно до цього Закону підлягають сплаті із сум виплат (доходу) за період з дня виникнення у страхувальника зобов`язання щодо взяття на облік як платника страхових внесків до дня його взяття на облік в органах Пенсійного фонду, сплачуються (стягуються) на загальних підставах відповідно до цього Закону за весь зазначений період.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17.

Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача. Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Суд наголошує, що відсутність даних про сплату страхових внесків сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу спірних періодів, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути.

Крім того, суд зазначає, що дії відповідача при відмові у зарахуванні до страхового стажу позивача відповідних періодів роботи, є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені добросовісно та розсудливо.

З урахуванням обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, не зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи з 22.09.2005 по 28.04.2006, з 31.12.2008 по 26.02.2009, оскільки відсутні відомості про роботу в системі персоніфікованого обліку, діяло не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Отже, суд дійшов висновку, що вказані періоди роботи також підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

З урахуванням вищенаведеного, суд звертає увагу, що страховий стаж позивача на рівні 19 років 1 місяць 29 днів розраховано не вірно, оскільки протиправно не враховано періоди роботи з 26.05.1992 по 08.05.1993, з 22.09.2005 по 28.04.2006, з 31.12.2008 по 26.02.2009.

Тому, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.11.2024 №94 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки вказаним пенсійним органом при вирішенні питання про призначення пенсії ОСОБА_1 протиправно не зараховано вищенаведені періоди до страхового стажу та не враховано положення частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У сукупності вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа, яка має достатній страховий стаж, а також станом на 01.01.1993 прожила на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років та прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 5 років максимально.

Суд повторює, що відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії позивач звернулась 20.11.2024, то в даному випадку пенсія підлягає призначенню саме з цієї дати.

З 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України №25-1 від 16.12.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», якою передбачено застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальноості при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021.

Запроваджена технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФ України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.

Таким чином, Постановою №25-1 внесено зміни, зокрема до Порядку №22-1.

Так, відповідно пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10 розділу IV Порядку №22-1).

Відповідно до фактичних обставин справи, заяву про призначення пенсії позивач подала до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Для прийняття рішення, за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії та зарахування стажу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача на пенсійне забезпечення є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію, зарахувавши до страхового стажу спірні періоди роботи.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, а саме 1211,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке прийняло протиправне рішення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №94 від 26.11.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 20.11.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 26.05.1992 по 08.05.1993, з 22.09.2005 по 28.04.2006, з 31.12.2008 по 26.02.2009.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1211,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 12 лютого 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м.Рівне, Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м.Слов`янськ, Краматорський р-н, Донецька обл.,84122, ЄДРПОУ/РНОКПП 13486010)

Суддя Н.В. Друзенко