Справа № 340/3747/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 340/3747/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року у справі №340/3747/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 05.12.1983 по 08.08.1990 у Шахі № 1 «Капітальна» Ордена Леніна комбінату «Воркутавуголь»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 05.12.1983 по 08.08.1990 у Шахті № 1 «Капітальна» Ордена Леніна комбінату «Воркутавуголь», провести перерахунок пенсії з моменту її призначення, нарахувати та виплатити заборгованість з урахуванням раніше проведених пенсійних виплат;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не проведення розрахунку заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_1 із розрахунку періоду трудової діяльності до 19.06.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести розрахунок заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_1 із розрахунку періоду трудової діяльності до 19.06.2019, провести перерахунок пенсії з моменту її призначення, нарахувати та виплатити заборгованість з урахуванням раніше проведених пенсійних виплат.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду в частині вимоги щодо зобов`язання перерахувати пенсію за період до 05 грудня 2023 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року позов задоволено частково, а саме суд:

- визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області стосовно обчислення страхового і пільгового стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перерахувати пільговий і страховий стаж ОСОБА_1 ;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з 05 грудня 2023 року перерахувати пенсію ОСОБА_1 і виплати додаткові кошти;

- відмовив у задоволені позову в іншій частині вимог;

- стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону з 01.08.2023. Обчислення розміру пенсії проведено з урахуванням страхового стажу 35 років 9 місяців 16 днів (порахований по 16.09.2021), до якого враховано в одинарному розмірі період роботи на посаді гірничого працівника очисного забою підземної дільниці шахти з 05.12.1983 по 08.08.1990, згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1980. При призначенні пенсії позивачем було надано, зокрема, довідку від 08.10.1990 № 3698, видану Шахтою № 1 «Капітальна» Ордена Леніна комбінату «Воркутавуголь» про період роботи на посаді гірничого працівника очисного забою підземної дільниці шахти по 3 та 4 розрядах з 05.12.1983 по 08.08.1990. У вказаній довідці не вказано розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; посилання на первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видна зазначена довідка. Окрім того, довідка не містить підписів головного бухгалтера та керівника підприємства, як це передбачено додатком 5 до Порядку № 637. Відтак, на переконання відповідача, підстави для врахування до страхового стажу у пільговому обчисленні періоду роботи з 05.12.1983 по 08.08.1990, відсутні. Також, апелянт зазначає, що долучену позивачем до позовної заяви довідку про заробітну плату від 05.10.1990 № 345, видану Шахтою № 1 «Капітальна» Ордена Леніна комбінату «Воркутавуголь», за період з 01.01.1985 по 31.12.1989 не вбачається за можливе врахувати при обчисленні розміру пенсії з причин непідтвердження її первинними документами бухгалтерського обліку. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, АТ «Укрпошта» з 24.02.2022 тимчасово припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до Російської Федерації та Республіки Білорусь. Таким чином, на теперішній час направлення запиту до компетентних органів ПФУ РФ про підтвердження відповідності сум заробітної плати, зазначених у довідці від 05.10.1990 № 345, первинними документами є неможливим. З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що пенсія позивача обчислена та виплачується у відповідності до норм чинного законодавства України.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про необгрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутності підстав для її задоволення. Також, позивач вказав, що під час розгляду справи відповідачем жодним чином не доведено факту сумнівності відомостей, зазначених у спірних довідках. Видача останніх органом РФ беззаперечно не підтверджує припущення відповідача щодо недостовірності відомостей, вказаних в таких довідках, а відтак, не впливає та не може обмежувати право на пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та з 01.08.2023 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При призначенні пенсії до страхового стажу зараховано всі періоди та страховий стаж позивача складає 35 років 9 місяців 16 днів, пільговий стаж відсутній. Розмір пенсії за віком становить 5520,82 грн.

Не погодившись з неврахуванням для обчислення пенсії позивача заробітної плати, отриманої у період роботи до 19.06.2019 року та з відмовою відповідача щодо зарахування до страхового стажу його періоду роботи з 05.12.1983 по 08.08.1990, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій…

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

За змістом частин 1, 2 статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію за віком, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Також суд зазначає, що рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 № 01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Зазначена Угода діяла, як на момент роботи позивача у спірні періоди, так і на момент отримання ним довідки від 08.10.1990 року № 3698, яка видана Шахта № 1 «Капітальна».

Водночас суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі - Постанова №1328) передбачено вихід України з цієї Угоди, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України з 19.06.2023 року.

При цьому, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 Україна як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Водночас, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність правових підстав для врахування довідки від 08.10.1990 року № 3698, яка видана Шахта № 1 «Капітальна» Ордена Леніна комбінату «Воркутавуголь», про роботу позивача на посаді гірничого працівника очисного забою підземної дільниці шахти з 05.12.1983 по 08.08.1990, з огляду на те, що з 01.01.2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, оскільки:

по-перше, під час роботи позивача в Російській Федерації вказана Угода була обов`язкова для України як держави-учасниці;

по-друге, довідка від 08.10.1990 року № 3698 була видана до припинення дії цієї Угоди для України.

Щодо відсутності у цій довідці підписів головного бухгалтера та керівника підприємства, як це передбачено додатком 5 до Порядку № 637, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року, то суд відхиляє наведені доводи, адже на час видачі цієї довідки (1990 рік) Порядок № 637 ще не діяв.

Відомості довідки від 08.10.1990 року № 3698 про роботу позивача на посаді гірничого працівника очисного забою підземної дільниці шахти з 05.12.1983 по 08.08.1990 узгоджуються із записами його трудової книжки НОМЕР_1 , що апелянтом не заперечується.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII та частини 1 статті 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) встановлює, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 17, п. 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується час роботи громадян із числа національних меншин, примусово виселених з місць постійного проживання в 30-40 роки, а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п.23, 24 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Отже, стаж роботи позивача на посаді гірничого працівника очисного забою підземної дільниці шахти з 05.12.1983 по 08.08.1990 підлягає врахуванню під час розрахунку його страхового та пільгового стажу з урахуванням частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV, за умовами якої, за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

За викладених обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про протиправність дій відповідача стосовно обчислення пільгового і страхового стажу.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги ГУ ПФУ в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року у справі № 340/3747/24/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко