Справа № 521/19194/24
Суддя: Гуревський В. К.
Дата ухвалення: 2025-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Турава Н.М.,

Справа № 521/19194/24

Провадження № 2-а/521/36/25

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1

Представник позивача Сафронкова Надія Олександрівна

Відповідач Одеська митниця

Представник відповідача Крікунова Софія Олександрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0895/50000/24 від 31 жовтня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

До Малиновського районного суду м. Одеси 28 листопада 2024 року звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці, за яким просить:

- визнати протиправною та скасувати повністю постанову від 31 жовтня 2024 року у справі про порушення митних правил № 0895/50000/24, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 742825,14 гривень;

- провадження по адміністративній справі про порушення митних правил № 0895/50000/24 закрити, у зв`язку із відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 31 жовтня 2024 року Одеською митницею в особі заступника начальника Одеської митниці Забавського Д.О. було винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0895/50000/24, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушень митних правил за ознаками ч. 1 ст. 471 Митного Кодексу України і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20% суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей, що становить 742825,14 грн.

Інформація про скоєння правопорушення надійшла після опрацювання інформації та документів, отриманих від митних органів Румунії (дата та спосіб викладення інформації митними органами Румунії наразі невідомі). Саме правопорушення, начебто було скоєне ОСОБА_1 при перетині кордону 27 березня 2024 року, тобто близько семи місяців до винесення постанови Одеською митницею 31 жовтня 2024 року. З тексту постанови митниці справи слідує, що вина позивача підтверджується витягом із АСМО «Інспектор» щодо факту недекларування позивачем валютних цінностей митному органу України.

Листи митних органів Румунії не є беззаперечним доказом, що підтверджує вину позивача у справі про порушення митних правил та не доводить наявності події такого правопорушення, оскільки вказана інформація підтверджує лише факт декларування грошових коштів, однак, жодним чином не підтверджує переміщення цих коштів через митний кордон України. Позивач не був присутнім при розгляді митної справи, він не знав про наявність такої справи, а дізнався лише після отримання постанови Одеської митниці на пошті 14 листопада 2024 року. Одеською митницею на зазначено, яким чином та якою датою було викладено лист Румунської митниці, на підставі якого Одеська митниця залучила ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Таким чином, всі встановлені у сукупності факти викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Недопустимим є заведення справи про порушення митних правил на підставі припущень або відомостей про правопорушення, достовірність яких викликає сумніви.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови від 31 жовтня 2024 року у справі про порушення митних правил № 0895/50000/24, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 742825,14 грн, та відкрито провадження у цій справі.

Відповідач - Одеська митниця надала до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив адміністративний позов адвоката Софронкової Надії Олександрівни до Одеської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил №0895/50000/24 залишити без задоволення в повному обсязі, а постанову Одеської митниці від 31 жовтня 2024 року №0895/50000/24 без змін, посилаючись на таке.

Відповідно до матеріалів справи Одеською митницею 16 серпня 2024 року отримано лист Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України від 15 серпня 2024 року №26-03/26-04/7/1842 щодо фактів декларування громадянами при в`їзді в Румунію протягом 2023-2024 років готівкових валютних коштів понад 10000,0 євро.

За результатами опрацювання інформації та документів, отриманих від митних органів Румунії встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 відповідно до митної декларації від 27 березня 2024 року № б/н при в`їзді в Румунію 27 березня 2024 року задекларував митним органам Румунії 97000,0 євро.

Згідно інформації модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор», відомості щодо декларування ОСОБА_1 у зазначену дату валютних цінностей митному органу України у зазначену дату відсутні.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. ст. 257, 366 МК України, «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, та постанови Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валют» вчинив дії, що мають ознаки недекларування (незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей визначених МК України, про товари, які переміщуються громадянами через митний кордон України при проходженні каналом, позначеним символами «зелений коридор»), а саме, валютних цінностей в сумі 87000,0 євро, що за курсом НБУ (1 євро 42,3118 грн.) станом на 27 березня 2024 року становило 3714125,70 гривень, що перевищує дозволену законодавством України суму для їх переміщення без письмового декларування, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 471 МК України.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про відсутність дати отримання листа Румунської митниці, на підставі якого Одеська митниця притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Однак, в матеріалах справи про порушення митних правил від 29 квітня 2024 року №0895/50000/24 наявний лист з вхідним номером Дежмитслужби від 09 серпня 2024 року №21228/11/26 та вхідним номером Одеської митниці від 16 серпня 2024 року №22829/4.

Необхідність скасування постанови митниці у справі про порушення митних правил №0895/50000/24 скаржник обґрунтовувала відсутністю в його діях вини у вчиненні правопорушень, передбаченого статтею ч. 1 ст. 471 МК України, оскільки листи митних органів Румунії не є безпосереднім доказом, що підтверджує вину позивача у справі про порушення митних правил та не доводить наявні події такого правопорушення, оскільки вказана інформація підтверджує лише факт декларування грошових коштів, однак жодним чином не підтверджує переміщення цих коштів через кордон.

Митна декларація від 27 березня 2024 року № б/н підтверджує факт перевезення ОСОБА_1 готівкових коштів в розмірі 97000,0 євро, також на цій митній декларації наявні особистий підпис ОСОБА_1 , а також печатка митного органу Румунії, що засвідчує факт перевірки співробітником митного органу Румунії відомостей про наявність задекларованих коштів і підтверджує факт їх переміщення.

Представник ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_1 не був присутнім при розгляді митної справи, через необізнаність про наявність такої справи, а дізнався лише після отримання постанови Одеської митниці 14 листопада 2024 року. Копію постанови у справі про порушення митних правил від 29 квітня 2024 року №0895/50000/24 направлено на адресу АДРЕСА_1 , згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Також ОСОБА_1 направлялись відомості про складання протоколу та постанова в справі про порушення митних правил. Даний факт підтверджується рекомендованим листом з повідомленням про вручення та квитанціями про відправку. Однак, згідно з отриманими відомостями від поштової служби, ОСОБА_1 не забрав лист з відділення пошти протягом місяця, внаслідок чого лист повернуто до Одеської митної служби. Відповідно до правил поштової служби, порушник отримав повідомлення про надходження листа, проте не забрав його протягом визначеного строку. Таким чином, можна стверджувати, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від отримання офіційних документів.

Таким чином, притягнення до відповідальності ОСОБА_1 відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує строки притягнення до відповідальності. Враховуючи викладене, постанова Одеської митниці в справі про порушення митних правил №0895/50000/24 винесено законно з повним та об`єктивним з`ясуванням всіх обставин справи, а адміністративний позов представника ОСОБА_2 є не обґрунтованим та не містить підстав для звільнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Представник позивача 04.02.2025 р. надав до суду додаткові пояснення, за яким вказав, що лист румунської митниці не може вважатися належним доказом, оскільки він перекладений неофіційно на українську мову людиною, лінгвістична освіта якої чи навіть професійні лінгвістичні навички невідомі. Судова практика з цього приводу повністю склалася на користь обвинуваченої особи. Недопустимість доказів у вигляді неофіційного перекладу документів, які лягли в основу притягнення позивача до адміністративної відповідальності, знайшли своє вираження у чисельній судовій практиці України (справа № 569/5374/22 постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 10.03.2023 року, справа № 760/8578/23 постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 26.03.2023 року, справи № 521/5129/24 (постанова від 20.06.2024 року), № 521/6139/24 (постанова від 28.05.2024 року) Малиновського районного суду м. Одеси.

Позивач не був повідомлений про розгляд його адміністративної справи. Ці висновки повністю кореспондують постанові П`ятого адміністративного апеляційного суду від 19.12.2024 року. Різниця складається лише у тому, що у попередній справі митниця направляла кореспонденцію за неіснуючою адресою, а в цій справі митниця взагалі не направляла кореспонденцію на адресу позивача. Так, згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 (далі - Правила), доказом направлення адресату кореспонденції є оригінал розрахункового документу (оригінал поштової квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення.

Відповідно до п. 19 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 р. № 270, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Пунктом 61 Правил встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Таким чином, належним доказом направлення поштової кореспонденції є оригінали фіскального чеку (квитанції) та опису вкладення, в якому назначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилається на його адресу.

Прошу суд звернути увагу на те, що навіть якщо не брати до уваги, що поштовий реєстр сам по собі не є доказом відправлення потової кореспонденції, реєстр відправлень, який був наданий Одеською митницею, взагалі не містить штампу поштового відділення з вказанням дати відправлення.

Ці факти підтверджують, що Одеська митниця взагалі не довела відправлення запрошення ОСОБА_1 на розгляд його справи до Одеської митниці.

Представник відповідача 11.02.2025 р. надав до суду відзив на додаткові пояснення, за якими посилався на таке.

16.08.2024 Одеською митницею за вхідним номером 22829/4 було отримано лист Департаменту міжнародної взаємодії Держмитслужби від 15.08.2024 №26- 03/26-04/7/1842, щодо отриманої відповіді митних органів Румунії на запит стосовно надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при вивезенні за межі митної території України готівкових валютних коштів у великих об`ємах громадянами, що прямували з України до Румунії через пункт пропуску «Орлівка - Ісакча» Одеської митниці протягом 2023-2024 років.

Відповідно до інформації митних органів Румунії та даних «Електронного журналу пасажирського пункту пропуску» АСМО «Інспектор» встановлено, що 27.03.2024 громадянин ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) прослідував через митний кордон України, прямуючи з України в Румунію по каналу руху «зелений коридор» через пункт пропуску «Орлівка-Ісакча» митного поста «Придунайський» Одеської митниці, на транспортному засобі марки «BMW М340І», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Україна.

Адвокат позивача Софоронокова Н.О. не заперечує факт заповнення ОСОБА_1 митної декларації від 27.03.2024 №37, згідно якої він задекларував митним органам Румунії іноземну валюту в сумі 97000 (дев`яносто сім тисяч) євро.

Лист митних органів Румунії (вх. Держмитслужби від 15.08.2024 № 26-03/26-04/7/1842) отримано разом з українським перекладом Міністерства фінансів Румунії Митної адміністрації Румунії Генерального директорату управління ризиками та митними розслідуваннями, отриманим в межах офіційно витребуваної інформації на запит Департаменту міжнародної взаємодії Держмитслужби, стосовно надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи.

Згідно ч. 1 ст. 503 МК України перекладачем може бути особа, яка володіє мовою, знання якої необхідне для здійснення перекладу під час провадження у справі про порушення митних правил. Згідно ч. 3 ст. 503 МК України як перекладач може виступати посадова особа митного органу. Отже, наявний в матеріалах справи переклад здійснено та отримано належним чином належним чином.

До вказаної відповіді митних органів Румунії долучено власноручно заповнену митну декларацію ОСОБА_1 від 27.03.2024 №37, про переміщення ним валюти в сумі 97000 (дев`яносто сім тисяч) євро, відповідно до цього не має необхідності у її перекладі, і може бути підставою для складання протоколу про порушення митних правил.

Крім того, звертаємо увагу на те, що сторона захисту приховує наявність ще трьох протоколів про порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 471 МК України, за обставин недекларування ОСОБА_1 грошових коштів загальною сумою 289000 Євро.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

31 жовтня 2024 року Одеською митницею в особі заступника начальника Одеської митниці Забавського Д.О. було винесено постанову у справі про порушення митних правил №0895/50000/24, за якою громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення відповідно до санкції статті у вигляді штрафу розміром 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, що на день вчинення порушення становить 742825,14 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2024 року зобов`язано Одеську митницю надати суду належним чином завірені копії матеріалів по справі про порушення митних правил № 0895/50000/24, за результатом розгляду якої винесено постанову від 31 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 742825,14 грн.

Згідно наданих матеріалів справи вбачається, що Одеською митницею за вхідним номером 22829/4 отримано лист Департаменту міжнародної взаємодії Держмитслужби від 15 серпня 2024 року №26-03/26-04/7/1842, щодо отриманої відповіді митних органів Румунії на запит стосовно надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при вивезенні за межі митної території України готівкових валютних коштів у великих об`ємах громадянами, що прямували з України до Румунії через пункт пропуску «Орлівка - Ісакча» Одеської митниці протягом 2023-2024 років.

Відповідно до інформації митних органів Румунії та даних «Електронного журналу пасажирського пункту пропуску» АСМО «Інспектор» встановлено, ще 27 березня 2024 громадянин України ОСОБА_1 прослідував через митний кордон України, прямуючи з України в Румунію по каналу руху «зелений коридор» через пункт пропуску «Орлівка-Ісакча» митного поста «Придунайський» Одеської митниці, на транспортному засобі марки «ВМW М340І», кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Україна.

За результатами опрацювання інформації та документів, отриманих від митних органів Румунії встановлено, що 27 березня 2024 року громадянин України ОСОБА_1 відповідно до митної декларації від 27 березня 2024 року № 37 задекларував митним органам Румунії іноземну валюту в сумі 97000,0 (дев`яносто сім тисяч) євро.

Згідно інформації модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор», відомості щодо декларування громадянином України ОСОБА_4 валютних цінностей митному органу України у зазначену дату відсутні.

Документи, що підтверджують зняття готівки громадянином України ОСОБА_4 з власних рахунків у банках (фінансових установах) на суму, що перевищує еквівалент 10000,0 (десять тисяч) євро, митним органам України надано не було.

За вказаних обставин, на підставі ст. ст. 459, 494 МК України посадовою особою митниці у відношенні громадянина України ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 0895/50000/24 від 04 вересня 2024 року за ознаками ч. 1 ст. 471 МК України.

З тексту постанови митниці справи слідує, що вина позивача підтверджується витягом із АСМО «Інспектор» щодо факту недекларування позивачем валютних цінностей митному органу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Згідно із ст. 558 МК України правоохоронні органи зобов`язані письмово повідомляти митні органи про виявлені ними порушення митних правил або контрабанду.

З матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2024 року Держмитслужба дізналася про порушення позивачем митних правил з листа митних органів Румунії.

Адміністративне стягнення за вказане порушення митних правил накладено на позивача оскаржуваною постановою 31 жовтня 2024 року, тобто в межах встановленого ст. 467 МК України шестимісячного строку з дня виявлення такого порушення митними органами.

Відповідно до ч. 5 ст. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

При цьому, положеннями ст. 471 МК України (в редакції чинній на момент перетину кордону) визначено, що відповідальність настає за порушення встановлено цим Кодексом у порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України.

Об`єктивна сторона правопорушення за ст. 471 МК України полягає в недекларуванні валюти (національної, іноземної), що перевищує еквівалент 10000 євро, при проходженні митного контролю в зеленому коридорі, тобто в зоні спрощеного митного контролю.

Згідно положень статті 366 МК України (в редакції чинній на момент перетину кордону) громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» бо «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Суд враховує той факт, що при обранні позивачем зони спрощеного митного контролю («зеленого коридору») під час перетину кордону України мала місце ситуація, яка трапилась в країні, а саме, тривало повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, та велика кількість осіб перетинали митний кордон, тому на митницях країни застосовувались ненормовані правила перетину кордону.

Частиною третьою статті 197 МК України передбачено, переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції», транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною третьої цієї статті закону передбачено, що порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Пунктом 6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління НБУ від 02 січня 2019 року № 3, передбачено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року №203 «Деякі питання транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей», особа повинна заповнити бланк декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей у випадку здійснення транскордонного переміщення валюти України, іноземної валюти та банківських металів у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000,0 євро.

Пунктом 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5, встановлено, що фізичні особи резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000,0 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000,0 євро.

Таким чином, запровадження в Україні обмежень щодо вільного транскордонного переміщення валютних цінностей на суму понад 10000,0 євро без їх письмового декларування є частиною програми фінансового моніторингу та заходом валютного контролю, направленим на забезпечення економічної безпеки країни, а також запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 471 МК України недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Примітка до ст. 471 МК України визначає, що недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»).

За приписами ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Декларант зобов`язаний, зокрема, здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей (ч. 1 ст. 266 МК України).

Згідно із ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Стаття 489 МК України закріплює, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Згідно ч. 2 ст. 486 МК України провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у ст. 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Відповідно до ст. 523 МК України від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, - посадовими особами, уповноваженими на це відповідно до посадових інструкцій, або іншими особами, уповноваженими на це керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

Розгляд матеріалів справи про порушення митних правил, за ознаками вчиненого ОСОБА_1 порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України проведено, а постанову від 31 жовтня 2024 року №0895/50000/24 прийнято заступником начальника Одеської митниці Забавським Д.О.

Таким чином, розгляд справи про порушення митних прави та прийняття оскаржуваної постанови відбулося уповноваженим суб`єктом.

Відповідно до ст. 498 МК України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у п. 3 ст. 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у митному органі або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Стаття 508 МК України передбачає, що у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи.

До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред`явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи).

Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил (ст. 488 МК України).

Згідно з ч. 1 ст. 494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Частинами 9, 10 ст. 494 МК України передбачено, що якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою митного органу, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою (місце проживання або фактичного перебування).

Протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач не повідомлявся відповідачем про надання пояснень та прийняття участі у складанні протоколу про порушення митних правил.

В свою чергу, обов`язковою умовою для розгляду справи про адміністративне стягнення за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, є наявність даних про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 31 жовтня 2024 року №0895/50000/24 позивач, як особа, яка притягалася до адміністративної відповідальності був відсутній при розгляді справи.

Отже, належних доказів ознайомлення або отримання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, протоколу або повідомлення станом на час прийняття спірної постанови від 31 жовтня 2024 року №0895/50000/24 у справі про адміністративне правопорушення, що б свідчило про належне сповіщення ОСОБА_1 про дату і місце розгляду справи про порушення митних правил до суду не надано.

Суд погоджується з позицією сторони позивача, що в цій справі відсутні достовірні докази того, що митниця у встановленому порядку направляла кореспонденцію на адресу позивача.

Згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, доказом направлення адресату кореспонденції є оригінал розрахункового документу (оригінал поштової квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення.

Відповідно до п. 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Пунктом 61 Правил встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Належним доказом направлення поштової кореспонденції є оригінали фіскального чеку (квитанції) та опису вкладення, в якому назначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилається на його адресу. Реєстр відправлень, який був наданий Одеською митницею до суду, не містить штампу поштового відділення з вказанням дати відправлення.

Таким чином, справа про порушення митних правил була розглянута за відсутності особи, яка притягалася до відповідальності, без належного своєчасного вручення їй протоколу та сповіщення про дату, час та місце розгляду справи, тобто, з порушенням вимог, встановлених ст. 498 МК України, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення від 31 жовтня 2024 року №0895/50000/24 є протиправною.

Крім цього, протиправним та недоведеним є висновок митного органу про порушення позивачем митних правил, який ґрунтується з отриманої інформації на підставі листа митних органів Румунії, та не може бути підставою для складання протоколу про порушення митних правил і розглядатися як доказ вини особи.

Про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 471 МК України, свідчить і той факт, що долучені до матеріалів справи документи, які надійшли від митних органів Румунії, не містять їх офіційного перекладу на державну мову, в тому числі з урахуванням положень, передбачених ст. 503 МК України про те, що перекладачем може бути посадова особа митного органу, оскільки в будь-якому разі такою особою не може бути особа, яка складала у цій справі протокол про порушення митних правил та за відсутності у справі документу, який підтверджує володіння цією особою мовою, знання якої необхідне для здійснення перекладу.

Розгляд справи без наявності офіційного перекладу документу фактично привели до того, що відповідач вирішив адміністративну справу на підставі недопустимого доказу. Суд та інші органи не мають права перебирати на себе обов`язки перекладача, користуватися його правами й нести відповідальність, таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 24.07.2024 року у справі 521/15479/21.

Ст. 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Посилання представника відповідача на наявність в матеріалах справи копії митної декларації ОСОБА_1 , як додатка, отриманого разом з листом від митних органів Румунії суд оцінює критично, оскільки судам необхідно врахувати, що документи, складені нерезидентами, які подаються сторонами як докази, мають прийматися судами з огляду на їх допустимість після їх легалізації у встановленому законодавством України порядку. Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30.01.2020 у справі № 910/14949/18, від 17.08.2021 у справі № 910/14949/18.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17.

Таким чином, наявні у справі докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України через їх недостатність та недопустимість, оскільки вони зібрані з порушеннями.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи спір суд враховує, що за ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

За ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача у вчиненні порушення митних правил.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанову Одеської митниці Державної митної служби України від 29 квітня 2024 року № 0221/50000/24 слід скасувати та закрити провадження у справі про порушення митних правил.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача зазначав не зазначив про наявність вимог позивача щодо стягнення судових витрат на його користь у разі задоволення адміністративного позову, а тому суд не розподіляє судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 257, 458, 471, 487, 489, 493, 495, 529-531 МК України, ст. ст. 2, 7, 9, 33, 293 КУпАП, ст. ст. ст. ст. 5, 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Одеської митниці у справі про порушення митних правил № 0895/50000/24 від 31 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 471 КАС України, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено в порядку ст. ст. 295, 296 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.К.Гуревський

Рішення суду в повному обсязі складено 14 лютого 2025 року.