Справа № 380/24067/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/24067/24 пров. № А/857/896/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судових засідань Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов,

суддя у І інстанції Кондратюк Ю.С.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 11 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

27.11.2024 Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила:

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Оліярник Галини Вікторівни від 18.11.2024 по виконавчому провадженню № 76456282 про накладення штрафу на Військову частину НОМЕР_1 у розмірі 5100,00 грн;

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Оліярник Галини Вікторівни від 18.11.2024 по виконавчому провадженню № 76456419 про накладення штрафу на Військову частину НОМЕР_1 у розмірі 5100,00 грн;

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Оліярник Галини Вікторівни від 02.12.2024 по виконавчому провадженню № 76456282 про накладення штрафу на Військову частину НОМЕР_1 у розмірі 10200,00 грн;

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Оліярник Галини Вікторівни від 02.12.2024 по виконавчому провадженню № 76456419 про накладення штрафу на Військову частину НОМЕР_1 у розмірі 10200,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 у справі №380/24067/24 вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було виплачено належні до виплати суми стягувачу у зв`язку з відсутністю державних асигнувань. Такі підстави невиконання судового рішення, на переконання суду, є поважними, оскільки грошові кошти у вигляді грошового забезпечення, яке належить стягувачу, не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне виконання судового рішення у повному обсязі можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

При цьому судом встановлено, що позивач вживав конкретних заходів з метою виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 у справі №380/1192/24. Наявності вини та умислу на навмисне невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/1192/24 боржником не встановлено, а тому оспорюванні постанови про накладення штрафу підлягають скасуванню.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Шептицьким відділом державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який просить таке скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 не виконано вимог виконавчого листа №380/1192/24, виданого Львівським окружним адміністративним судом, а також не повідомлено державного виконавця про поважність причин його невиконання, а тому постанови про накладення на боржника штрафу винесені державним виконавцем без порушень Закону України «Про виконавче провадження».

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 у справі №380/1192/24 Військову частину НОМЕР_1 , зокрема, зобов`язано

нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 31.03.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 у справі № 380/1192/24 - без змін.

30.09.2024 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи у справі №380/1192/24.

Постановами державного виконавця від 04.11.2024 відкрито виконавчі провадження №76456282 та №76456419 з виконання виконавчих листів у справі №380/1192/24.

14.11.2024 позивач звернувся з листами від 14.11.2024 №5/171 та №5/172, у яких просив у зв?язку з відсутністю на даний час фінансування та вжиття заходів щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для виконання рішення суду/виконавчого листа, керуючись статтею 32 Закону України Про виконавче провадження, відкласти проведення виконавчих дій (призупинивши нарахування штрафів, пені, виконавчого збору, виконавчих витрат та інших матеріальних санкцій та нарахувань) по ВП №76456282 та ВП№ 76456419 на строк 10 робочих днів, про що винести відповідну постанову; керуючись пунктом 6 частини 1 статті 34 Закону України Про виконавче провадження зупинити вчинення виконавчих дій (призупинивши нарахування штрафів, пені, виконавчого збору, виконавчих витрат та інших матеріальних санкцій та нарахувань) по ВП №76456282 та ВП №76456419.

Листами від 15.11.2024 відповідач повідомив позивача, що у зв?язку із відсутністю підстав для відкладення чи зупинення виконавчих дій, звернення не підлягає задоволенню.

Також позивач звертався до суду з клопотанням про відстрочення виконання судового рішення, проте ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 відмовлено у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовом №380/1192/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.

18.11.2024 за невиконання у встановлений строк рішення суду відповідачем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн у ВП № 76456282.

18.11.2024 за невиконання у встановлений строк рішення суду відповідачем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн у ВП № 76456419.

02.12.2024 за повторне невиконання вимог виконавчого документа відповідачем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн у ВП № 76456282.

02.12.2024 за повторне невиконання вимог виконавчого документа відповідачем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн у ВП № 76456419.

Військова частина НОМЕР_1 не погодилася із правомірністю вказаних постанов та звернулася до суду із адміністративним позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у статті 1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону № 1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною 2 статті 63 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником (частина 3 статті 63 Закону № 1404-VІІІ ).

При цьому, статтею 75 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

У матеріалах справи наявні докази того, що Військовою частиною НОМЕР_1 вчинялися дії щодо виконання виконавчих листів у справі № 380/1192/24.

Так, відповідно до Додатку № 2 Розрахунку потреб в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 Інші поточні видатки за напрямом грошового забезпечення на жовтень 2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 було нараховано солдату ОСОБА_1 на підставі Дозволу ДССТ вих. №518/14/9-602 від 07.10.2024 (а.с. 12) грошове забезпечення в сумі 89687,48 грн (а.с. 15).

Водночас апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції підставно враховував лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України № 220/13/9088 від 04.11.2024 «Щодо фінансування видатків для виконання судових рішень по КЕКВ 2800 Інші поточні видатки», відповідно до якого, у Міністерстві оборони України триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 Інші поточні видатки, оскільки виділені асигнування на 2024 рік вичерпано.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача та до суду із заявами про відкладення чи зупинення виконавчих дій.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, невиконання судового рішення Військовою частиною НОМЕР_1 у частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Апеляційний суд зауважує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач в межах своєї компетенції вчинив дії для забезпечення нарахування та виплати ОСОБА_1 відповідної суми заборгованості, проте її невиплата зумовлена виключно відсутністю необхідних бюджетних асигнувань, які мали б бути виділені з державного бюджету на цю мету.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність спірних постанов, що дало суду першої інстанції підстави для визнання їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 268, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у справі № 380/24067/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
В. Я. Качмар
Постанова у повному обсязі складена 11 лютого 2025 року.