Справа № 420/3572/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/3572/24
Головуючий в 1 інстанції Харченко Ю.В.

Дата і місце ухвалення 30.09.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024р. у справі №420/3572/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо відмови у призначені пенсії позивача періодів роботи: - запис № 4 про прийняття на роботу з 17.05.1983 р., запис № 5 про звільнення з роботи 25.02.1985 р.; запис № 6 про прийняття на роботу з 01.03.1985 р., запис № 7 про звільнення з роботи 31.12.1986 p.; - запис №12 про прийняття на роботу з 02.09.1991 р., запис № 13 про звільнення з роботи 26.02.1994 р.; - запис № 14 про прийняття на роботу з 26.02.1994 р., запис №15 про звільнення з роботи 04.05.1998 р.; - запис №16 про прийняття на роботу з 04.05.1998 р., запис №17 про звільнення з роботи 14.03.2001 р.; - запис № 20 про отримання допомоги по безробіттю з 03.07.2001 р., запис №21 про припинення виплати з 29.03.2002 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 ;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №82 від 14.12.2023 р. про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: - запис № 4 про прийняття на роботу з 17.05.1983 р., запис № 5 про звільнення з роботи 25.02.1985 p.; - запис № 6 про прийняття на роботу з 01.03.1985 р., запис № 7 про звільнення з роботи 31.12.1986 p.; - запис №12 про прийняття на роботу з 02.09.1991 р., запис № 13 про звільнення з роботи 26.02.1994 р.; - запис № 14 про прийняття на роботу з 26.02.1994 р., запис №15 про звільнення з роботи 04.05.1998 р.; - запис №16 про прийняття на роботу з 04.05.1998 р., запис №17 про звільнення з роботи 14.03.2001 p.; - запис № 20 про отримання допомоги по безробіттю з 03.07.2001 р., запис №21 про припинення виплати з 29.03.2002 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком стала відсутність у заявника необхідного страхового стажу у зв`язку з не зарахування до останнього періодів трудової діяльності за даними трудової книжки з 17.05.1983 по 25.02.1985, оскільки відсутній номер штатного розкладу (підстава запису) про прийняття, виправлена дата (місяць) протоколу про звільнення, з 01.03.1985 по 31.12.1986 дописаний номер та дата виписки з наказу (підстава запису) про звільнення, з 02.09.1991 по 26.02.1994 відсутня печатка та підпис відповідальної особи при звільненні, з 26.02.1994 по 04.05.1998 не відповідність дати та дати наказу (25.08.1998) про звільнення, з 04.05.1998 по 14.03.2001 відсутній рік розпорядження (підстава запису) про прийняття, відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні, отримання допомоги по безробіттю з 03.07.2001 по 29.03.2002 не відповідність дати та дати наказу (04.04.2001) про припинення виплати.

Апелянт вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення пенсійний орган діяв на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Відділу обслуговування громадян №17 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 12.12.2023 року щодо призначення пенсії за віком, до якої додав: паспорт, ідентифікаційний код, військовий квиток, трудову книжку НОМЕР_1 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14.12.2022 року №82 (за принципом екстериторіальності) позивачу відмовлено у призначенні пенсії, з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Згідно наданих документів страховий стаж заявника, що дає право на призначення пенсії становить 14 років 06 місяців 07 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано наступні періоди:

- з 17.05.1983 по 25.02.1985, оскільки відсутній номер штатного розкладу (підстава запису) про прийняття, виправлена дата (місяць) протоколу про звільнення;

- з 01.03.1985 по 31.12.1986 дописаний номер та дата виписки з наказу (підстава запису) про звільнення;

- з 02.09.1991 по 26.02.1994 відсутня печатка та підпис відповідальної особи при звільненні;

- з 26.02.1994 по 04.05.1998 не відповідність дати та дати наказу (25.08.1998) про звільнення;

- з 04.05.1998 по 14.03.2001 відсутній рік розпорядження (підстава запису) про прийняття, відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні;

- отримання допомоги по безробіттю з 03.07.2001 по 29.03.2002 не відповідність дати та дати наказу (04.04.2001) про припинення виплати.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції визнав право позивача на зарахування до його загального страхового стажу перелічених вище періодів роботи, згідно даних трудової книжки, у зв`язку з чим зобов`язав відповідача зарахувати останні до страхового стажу позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р. (далі - Закон №1058-IV).

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV).

Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Сторонами у справі не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав органу ПФУ трудову книжку серії НОМЕР_2 , в якій містяться записи про періоди його трудової діяльності, в тому числі з 17.05.1983 по 25.02.1985, з 01.03.1985 по 31.12.1986, з 02.09.1991 по 26.02.1994, з 26.02.1994 по 04.05.1998, з 04.05.1998 по 14.03.2001, з 03.07.2001 по 29.03.2002.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Крім цього, судова колегія зазначає, що за правовими висновками Верховного Суду, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо права позивача на зарахування до загального страхового стажу періодів його роботи з 17.05.1983 по 25.02.1985, з 01.03.1985 по 31.12.1986, з 02.09.1991 по 26.02.1994, з 26.02.1994 по 04.05.1998, з 04.05.1998 по 14.03.2001, з 03.07.2001 по 29.03.2002 відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд , -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук