Справа № 160/30838/24
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
19.11.2024 ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.08.2021 про зобов`язання з орендної плати за землю за 2021 рік в сумі 219 255,72 грн. Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки укладений нею 10.05.2006 договір оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , рішенням Дніпропетровської міської ради №119/12 від 27.07.2016 припинений та розірваний у зв`язку з відчуженням іншим особам будівель і споруд, які розташовані на цій земельній ділянці. Таким чином, позивач вважає, що обов`язк щодо плати за землю у неї відсутній з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за третіми особами, а саме з 17.06.2013. Отже, оскільки з 2013 року вона фактично не користується земельною ділянкою, нарахування орендної плати за 2021 рік є протиправним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали надати до канцелярії суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши обставини для поновлення строку та докази на підтвердження таких обставин.
29.11.2024 від позивача на виконання вимог ухвали суду від 25.11.2024 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у адміністративній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 27.12.2024, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 27.01.2025 у задоволенні заяви Дніпровської міської ради про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відмовлено.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 10.05.2006 між ОСОБА_1 та Дніпропетровською міською радою в особі першого заступника міського голови КрупськогоА.Ф. було укладено договір оренди землі №1675.
25.06.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1453, посвідчений 25.06.2008 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., згідно умов якого ОСОБА_1 передала у власність належну їй на праві приватної власності частину комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 прийняла у власність та оплачує суму грошей за частину комплексу.
Вирішуючи спір по суті пред`явлених вимог, суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п. 14.1.72 ст. 14 ПК України, земельний податок обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та постійних землекористувачів.
Згідно із п. 14.1.136 ст. 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до п. 14.1.147 ст. 14 ПК України, плата за землю загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За приписами п. 269.1.2 ст. 269 ПК України, платниками орендної плати є землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Відповідно до ст. 274 ПК України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Згідно із п. 285.1 ст. 285 ПК України, базовим податковим періодом для плати за землю є календарний рік.
Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. В разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні в поточному році.
Відповідно до пунктів 288.1 288.5.1 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються в договорі оренди. Розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
За ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля, споруда.
Відповідно до абзацу 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Згідно із ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля, споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).
З аналізу викладеного вбачається, що орендну плату за користування землю зобов`язана сплачувати особа, яка фактично користується земельною ділянкою, зокрема особа, до якої перейшло право власності на будівлі і споруди, розташовані на орендованій земельній ділянці.
При цьому, для попереднього орендаря позивач, договір оренди припинився, що також вказано у рішенні Дніпропетровської міської ради №119/12 від 27.07.2016 про припинення останньою права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди.
Посилання відповідача на ту обставину, що позивач не уклала нотаріально посвідчений договір розірвання оренди землі, не здійснила державну реєстрацію припинення оренди землі, суд вважає недостатніми для того, щоб покладати на неї в 2021 році обов`язок з орендної плати за землю, якою вона фактично не користується і до якої вона не має ніякого відношення з 2013 року.
В іншому випадку покладання на позивача обов`язку з орендної плати за землю, якою вона фактично не користується, суперечило б принципу верховенства права, закріпленого в частині 1 статті 6 КАС України, відповідно до якого людина, її права, свободи визнаються найвищими цінностями, та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
У цьому рішенні наведена практика Верховного Суду стосовно того, що з моменту відчуження будівель і споруд право оренди землі, на якій вони розташовані, припиняється в силу закону та додаткове оформлення припинення договору оренди не вимагається.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2 192,55 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець