Справа № 420/21463/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21463/24
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі за позовною заявою Громадянки Молдови ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2024 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 0583 від 12.03.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та № 2316 від 12.03.2024 року про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 видану 02.06.2021 року громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області поновити посвідку на постійне проживання громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- вирішити питання судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.07.2020 року перебуваючи в Україні на законних підставах, позивачка звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки є матір`ю громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований громадянином України, згідно довідки про реєстрацію особи громадянином України № НОМЕР_2 від 08.10.2008 року. Для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка Позивачем подавалися документи, згідно пункту 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень від 26 грудня 2002 р. № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

02.06.2021 року ОСОБА_1 документовано посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , дата закінчення строку 01.06.2031, орган видачі 5103. У березні 2024 року позивачка дізналася, що посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 скасована. Також отримано рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні № 0583 від 12.03.2024 року та рішення про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_3 від 12.03.2024 року. У висновку про скасування дозволу на імміграцію в ОСОБА_3 зазначено, що в результаті перевірки з`ясувалося, що гр. ОСОБА_4 при звернені 30.07.2020 року до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну надала свідомо неправдиві відомості відносно свого місця проживання за кордоном, оскільки відомості про місце проживання були внесені до посвідчення особи гр. Республіки Молдови владою невизнаної Придністровської Молдавської Республіки. Вважаючи рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 0583 від 12.03.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та № 2316 від 12.03.2024 року про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 видану 02.06.2021 року громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 0583 від 12.03.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та № 2316 від 12.03.2024 року про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 виданої 02.06.2021 року громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 посвідку на постійне проживання. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області на користь громадянки Молдови ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що здійсненою перевіркою ЄІАС УМП встановлено, що статус посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 02.06.2021 зазначено «скасована». Враховуючи викладене, апелянт зазначає, що поновити дію посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 02.06.2021, яка вже за даними ЄІАС УМП є скасованою та дана інформація не може бути змінена, неможливо, оскільки це є бланком сурового обліку та не може мати копій з тими же даними щодо видачі та тим же номером. Також, апелянт зазначає, що 30.07.2020 громадянка Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулася до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» у зв`язку з тим, що вона є матір`ю громадянина України. Після проведення перевірок визначених імміграційним законодавством і не виявленням підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію, 24.05.2021 року громадянці Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ГУ ДМС в Одеській області було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію». 02.06.2021 громадянку Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 . 29.09.2023 року до ГУ ДМС в Одеській області надійшов лист Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За результатами проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 було надано нотаріально засвідчений переклад посвідчення особи Республіки Молдова виданий 28.01.2011 р. В графі № 6 «Місце проживання» міститься відмітка Паспортного відділу м. Рибниця Придністровської Молдавської Республіки про зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вказана відмітка датована 28.09.2019. Апелянт зазначає, що Придністровська Молдавська Республіка є самопроголошеною невизнаною державою, тобто документи, що видані Придністровською Молдавською Республікою не мають юридичної сили та не визнаються суб`єктами міжнародного права, отже не можуть бути підставою для надання дозволу на імміграцію в Україну. Оскільки, відомості про місце проживання були внесені до посвідчення особи - громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , владою невизнаної Придністровської Молдавської Республіки, вказаний документ є недійсним на території Республіки Молдова. Апелянт вказує, що громадянці Республіки Молдова ОСОБА_1 було достеменно відомо, про те, що ПМР є самопроголошеною невизнаною державою, та документи, що видані Придністровською Молдавською Республікою не мають юридичної сили, тобто апелянт вважає, що заявницею були подані свідомо неправдиві відомості відносно свого місця проживання за кордоном. З огляду на вищезазначене, ГУ ДМС в Одеській області вважає, що скасовуючи дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання в Україні позивача, діяло у межах діючого законодавства України, та вказане рішення вважає правомірним.

05 грудня 2024 року до суду від представника позивача надійшов відзив, в якому представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Громадянка Молдови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 30.07.2020 року перебуваючи в Україні, звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки є матір`ю громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований громадянином України, згідно довідки про реєстрацію особи громадянином України № НОМЕР_2 від 08.10.2008 року.

Для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка позивачем подавалися документи, згідно пункту 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень від 26 грудня 2002 р. № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Зокрема позивачкою було надано документ про місце проживання за кордоном, а саме нотаріально засвідчений переклад внутрішнього паспорта громадянки Молдови, виданого 28.01.2011 року де в графі № 6 «Місце проживання» міститься відмітка про зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Після перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну з боку органів УСБУ, НЦБ Інтерполу, ДПС України та Адміністрації Держприкордонслужби, враховуючи правильність оформлення документів та за відсутності підстав для відмови у його наданні, на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» (як особа, яка понад два роки перебуває у шлюбі з громадянином України, дітям і батькам громадян України) ГУ ДМС України в Одеській області прийняв рішення № 1068 від 24.05.2021 року про надання дозволу на імміграцію позивачці.

02.06.2021 року ОСОБА_1 документовано посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , дата закінчення строку 01.06.2031 року, орган видачі 5103.

Як зазначає позивачка, у березні 2024 року вона дізналася, що посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 , дата закінчення строку 01.06.2031 року, орган видачі 5103, скасована.

З метою з`ясування причин скасування посвідки на постійне проживання в Україні представником позивача - адвокатом Корнілковою Л.В. 27.03.2024 року направлено до ГУ ДМС України в Одеській області заяву про надання для ознайомлення матеріалів імміграційної справи ОСОБА_1 .

У матеріалах особової справи щодо надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання ОСОБА_1 , окрім документів, які були подані позивачкою для отримання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, наявний Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Молдови - ОСОБА_1 від 12.03.2024 року. Також позивачкою отримано рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні № 0583 від 12.03.2024 року та рішення про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_3 від 12.03.2024 року.

Так, 12.03.2024 року посадовою особою ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Молдова ОСОБА_1 , відповідно до якого посадова особа ГУ ДМС України в Одеській області дійшла висновку: «Вважала би за доцільне: 1. Скасувати рішення ГУДМС України в Одеській області від 24.05.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; скасувати, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 . 2. Відповідну інформацію про скасування дозволу на імміграцію громадянці Республіки Молдова ОСОБА_1 направити до апарату ДМС України, АДПС України, а також внести дані про посвідку на постійне проживання до функціонального модуля «Недійсні документи» ЄІАС УМП. 3. Про прийняте рішення повідомити громадянку Республіки Молдова ОСОБА_1 . 4. Надіслати повідомлення до територіальної громади, на території обслуговування якої задекларовано/зареєстровано місце проживання громадянки Республіки Молдова ОСОБА_1 , з метою внесення відповідних змін до реєстру територіальної громади.».

У висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , зокрема, зазначено, що в результаті перевірки з`ясувалося, що гр. ОСОБА_4 при звернені 30.07.2020 року до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну надала свідомо неправдиві відомості відносно свого місця проживання за кордоном, оскільки відомості про місце проживання були внесені до посвідчення особи гр. Республіки Молдови владою невизнаної ОСОБА_5 Республіки.

12 березня 2024 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні № 0583, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 скасовано дозвіл на імміграцію № НОМЕР_4 від 24 травня 2021 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

12 березня 2024 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_3 , яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321, скасовано посвідку а постійне проживання № НОМЕР_5 .

Вважаючи рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 0583 від 12.03.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та № 2316 від 12.03.2024 року про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 видану 02.06.2021 року громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при отриманні дозволу на імміграцію надано всі наявні у неї документи, на підставі яких ГУ ДМС України в Одеській області надано дозвіл, позивачка не приховувала даних щодо сімейного стану, надала документ про місце проживання в Україні та закордоном, не зазначала неправдивих відомостей. Проте, на підставі аналізу тих самих документів відповідачем скасовано раніше наданий дозвіл.

Суд першої інстанції зазначає, що скасування дозволу на імміграцію, здійснене відповідачем за формальних обставин без дослідження всіх обставин необхідності прийняття такого рішення, зумовило порушення необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані норми статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Таким чином, суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 0583 від 12.03.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та № 2316 від 12.03.2024 року про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 виданої 02.06.2021 року громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, задля відновлення порушених прав позивачки, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 посвідку на постійне проживання.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України Про імміграцію іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ст.1 Закону України Про імміграцію імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ст.2, ст.3 Закону України Про імміграцію питання імміграції регулюються Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про імміграцію, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про імміграцію центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів:

1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;

2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні;

3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються;

4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;

5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про імміграцію (в редакції, чинній на момент надання позивачам дозволу на імміграцію) заяви про надання дозволу на імміграцію подаються:

1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання;

2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 9 Закону України Про імміграцію заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

За неповнолітніх осіб, а також осіб, яких у встановленому порядку визнано недієздатними, заяву про надання дозволу на імміграцію подають їх законні представники.

Відповідно до п. 6 ч. 7 ст. 9 Закону України Про імміграцію крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

Згідно з ч.ч. 10, 11 ст. 9 Закону України Про імміграцію у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію встановлено статтею 10 Закону № 2491-ІІІ.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про імміграцію дозвіл на імміграцію не надається:

- особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

- особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

- особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

- особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

- особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

- в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з ст. 12 Закону України Про імміграцію (в редакції, чинній на момент виникнення спірних праовідносин) дозвіл на імміграцію скасовується, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів, документів, що втратили чинність, або документів, які не підтверджують наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, передбачених статтею 4 цього Закону, або на підставі документів, які підтверджують факт перебування у шлюбі, який за рішенням суду визнано недійсним у разі його фіктивності;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

5-1) іммігрант звернувся із заявою про скасування дозволу на імміграцію (крім осіб, яким відповідно до частин другої і третьої статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" виїзд з України не дозволяється);

5-2) іммігрант набув громадянство України. На таких осіб не поширюються вимоги статті 13 цього Закону, крім вилучення посвідки на постійне проживання;

5-3) іммігрантом отримано дозвіл на імміграцію на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 цього Закону, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, його позбавлено батьківських прав стосовно дитини, яка є громадянином України;

5-4) іммігрантом отримано дозвіл на імміграцію на підставі пункту 2 частини третьої статті 4 цього Закону, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, його звільнено від повноважень опікуна чи піклувальника громадянина України у разі невиконання ним своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до закладу освіти, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту;

5-5) іммігранта затримано під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України чи порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

У разі скасування дозволу на імміграцію скасовується посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну.

Пункт 21 Порядку № 1983 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до п. 64 Порядку № 321 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію;

2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2-1) у разі прийняття рішення про відмову у визнанні особою без громадянства або скасування рішення про визнання особою без громадянства;

3) в інших випадках, передбачених законом.

Судами встановлено, що рішенням ГУ ДМС України в Одеській області № 1068 від 24.05.2021 року, на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» громадянці Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було надано дозвіл на імміграцію в Україну.

Отже, з наведеного вбачається, що на виконання Порядку № 1983 документи, які були подані позивачем для отримання дозволу на імміграцію, були перевірені територіальним підрозділом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, який приймав документи ОСОБА_1 , перевіряв їх справжність та відповідність вимогам законодавства, за наслідками чого відповідачем було прийнято відповідне рішення про надання дозволу на імміграцію.

Колегією суддів встановлено, що компетентний орган, при прийнятті рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні, проводив необхідну перевірку поданих документів та з`ясовував, у межах своєї компетенції, питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав не виявив.

Як вбачається з оскаржуваного рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 0583 від 12.03.2024 року, підставою для скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну зазначено п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України Про імміграцію, яким передбачено, що дозвіл на імміграцію скасовується, якщо: з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів, документів, що втратили чинність, або документів, які не підтверджують наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, передбачених статтею 4 цього Закону, або на підставі документів, які підтверджують факт перебування у шлюбі, який за рішенням суду визнано недійсним у разі його фіктивності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правових підстав для скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 у відповідача не було, оскільки дозвіл на імміграцію в Україну позивачка отримала на підставі правдивих відомостей, справжніх документів, поданих у належній формі, що підтверджується зокрема й тим, що на час прийняття рішення у 2021 році про оформлення дозволу на імміграцію, стосовно документів ОСОБА_1 заперечень не було.

Водночас, матеріали справи не містять доказів, і відповідач не довів перед судом, що позивач при зверненні до нього подавала підроблені документи, або що зазначені в них відомості є неправдивими, або що подані нею документи втратили чинність.

Таким чином, наявність підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону України Про імміграцію - не підтверджена.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2024 року у справі № 260/5694/22, Порядок № 1983 передбачає своєрідний алгоритм дій органів ДМС задля прийняття обґрунтованого рішення.

Колегія суддів Верховного Суду погодилася з тим, що норма 23 Порядку № 1983 не містить імперативних приписів щодо запитування органом ДМС додаткової інформації чи запрошення іммігранта для надання ним пояснень. Проте, саме органи ДМС, володіючи дискрецією щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинні визначати потребу в отриманні додаткової інформації, документів тощо чи у наданні іммігрантом пояснень, ураховуючи фактичні обставини. Це дасть змогу визначити чи є необхідність у застосуванні до особи обмеження у вигляді скасування дозволу на імміграцію. Більше того, дослідження такої інформації буде свідчити, що при прийнятті відповідного рішення орган ДМС діяв розсудливо, сумлінно та обґрунтовано.

Отже, орган ДМС при прийнятті рішення повинен виходити із конкретних обставин, а також оцінити чи є достатньою наявна у нього інформація для прийняття відповідного рішення з огляду на те, які наслідки воно матиме для іммігранта.

З аналізу вказаної норми вбачається, що функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 820/2262/17, особа, якої стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності. Тож не запрошення для надання пояснень іммігранта, стосовно якого розглядається питання скасування дозволу на імміграцію, є позбавленням процесуальних гарантій останнього щодо безпосередньої участі у процедурі прийняття відповідного рішення компетентним органом.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2021 року у справі № 120/1859/19-а.

Разом з тим, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області у даній адміністративній справі, в порушення вищевказаних приписів, будь-яких доказів надіслання (вручення) ОСОБА_1 запрошення про надання пояснень та відповідних документів, надано не було.

Скасування дозволу на імміграцію, виданого в 2021 році, за умови постійного проживання на території України є неспівмірним та непропорційним.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, в разі набрання законної сили, неминуче призведе до негативних наслідків для позивача. Такими наслідками відповідно до ст. 13 Закону України Про імміграцію є обов`язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа яка не виїхала протягом місяця підлягає видворенню в порядку передбаченому Законом.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №820/3098/17.

Прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

У разі звернення особи із відповідною заявою уповноважений орган повинен розглянути вказану заяву та прийняти відповідне вмотивоване рішення.

Як вже було зазначено вище, у рішенні від 12.03.2024 року про скасування дозволу на імміграцію відповідачем не надано доказів того, що позивачем порушено вимоги діючого законодавства України при отриманні дозволу на імміграцію.

Водночас, скасування дозволу на імміграцію тягне за собою негативні наслідки для позивача, якими, відповідно до ст. 13 Закону України Про імміграцію, є вилучення посвідки на постійне проживання, обов`язок особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа, яка не виїхала протягом місяця, підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством.

Крім цього, при прийнятті рішень про скасування дозволу на імміграцію, суб`єкту владних повноважень слід враховувати усі обставини, що мають значення: проживання іноземця або особи без громадянства на території України разом із родиною, період проживання на території України, вчинення будь-яких дій, які є підставою для скасування дозволу на імміграцію, наявність подружжя із громадянством України, наявність дітей та підстави їх перебування в Україні.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, скасовуючи дозвіл на імміграцію позивача, мав би також виходити з правових та фактичних наслідків такої дії, а тому був зобов`язаний обґрунтувати суттєву суспільну необхідність прийняття такого рішення.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 0583 від 12.03.2024 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та № 2316 від 12.03.2024 року про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 видану 02.06.2021 року громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 .

Щодо доводів апелянта стосовно поновлення дії посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 02.06.2021, яка вже за даними ЄІАС УМП є скасованою, колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 4 Порядку № 321 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі її скасування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що поновити дію посвідки на постійне місце проживання № НОМЕР_1 видану 02.06.2021 року громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 , яка за даними ЄІАС УМП є скасованою та дана інформація не може бути змінена, не можливо, оскільки це є бланком суворого обліку та не може мати копій з тими ж даними щодо видачі та тим самим номером.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим наявні підстави для зміни судового рішення в частині зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити громадянці Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідку на постійне проживання.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

На підставі наведеного, згідно ст. 317 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року змінити, з урахуванням мотивів викладених у цій постанові, виклавши абзац 3 резолютивної частини у наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати громадянці Республіки Молдова - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 нову посвідку на постійне проживання».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик