Справа № 200/6247/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року справа №200/6247/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 р. у справі № 200/6247/24 (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії № 26 від 09 серпня 2024 року;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 року по 28.05.1993 року, до пільгового стажу за Списком 2 періоди роботи з 11.06.1993 по 11.07.1993, з 12.07.1993 по 27.10.1996, з 02.06.1999 по 17.10.2004 та з 18.10.2005 по 24.01.2021.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 26 від 09 серпня 2024 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 серпня 2024 року та призначити з 09 серпня 2024 року пенсію позивачу відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 року по 28.05.1993 року, до пільгового стажу за Списком № 2 періоди її роботи 11.06.1993 по 25.01.2021.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що розглянувши заяву позивача з доданими до неї документами рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 09 серпня 2024 року було відмовлено їй у призначенні пенсії за віком згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку встановленого вказаною статтею.

Спеціалістами ГУ ПФУ у Волинській області до пільгового стажу позивача не зараховано період з 11 червня 1993 року по 25 січня 2021 року згідно довідки №1/1311 від 25 липня 2024 року, так як форма довідки не відповідає додатку № 5 (довідка підписана лише однією особою).

Судом не враховано, що згідно поданого диплому про освіту серії НОМЕР_1 виданого 28 травня 1993 року та додатку до нього позивач навчалась у Рубіжанському індустріально-педагогічному технікуму з 01 вересня 1990 року по 28 травня 1993 року за спеціальністю Промислове та цивільне будівництво на заочній формі навчання, а тому вказаний період навчання не може бути зарахований до її страхового та пільгового стажу.

Позивач на час звернення за призначенням пенсії не досягла віку з якого може бути призначено пільгову пенсію відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, яке покладено в основу обґрунтувань позовних вимог, не відновлює дію Закону № 1788-ХІІ і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

09.08.2024 ОСОБА_1 звернулась через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 . Головним управлiнням Пенсiйного фонду України у Волинській областi прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №26 від 09.08.2024.

В рішенні зазначено наступне.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, довідки про підтвердження періодів роботи, свідоцтва про народження дітей, диплом), страховий стаж складає 29 років 3 місяці 16 днів. Пільговий стаж за СП.№2 - 2 роки 8 місяців 5 днів.

До страхового стажу не зараховано період навчання у 1990-1993 роках згідно диплома НОМЕР_1 та додатка до нього, так як форма навчання заочна. До пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 11.06.1993 по 25.01.2021 згідно довідки №1/1311 від 25.07.2024, так як довідка не відповідає додатку №5 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993, оскільки довідка завірена одним підписом.

Прийняте рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 статті 114, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням необхідного пенсійного віку 55 років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

03.10.2017 прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій (Закон №2148-VIII), що доповнив Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Закон №1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення (Закон №1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції, чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше встановлений пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.

Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, рішенням №1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-XII, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

На момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, справа №560/12743/21 щодо якої є типовою, дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, всупереч доводів Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у цій справі слід застосувати саме норми Закону №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-ІV.

Як встановлено судом, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачка досягла необхідного визначеного пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення віку, для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачці відповідач не застосував підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахував висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Щодо доводів апелянта, що до пільгового стажу позивача не зараховано період з 11 червня 1993 року по 25 січня 2021 року згідно довідки №1/1311 від 25 липня 2024 року, так як форма довідки не відповідає додатку № 5, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17.06.1992, позивача:

11.06.1993 прийнято на дільницю «ВТБ» учнем лампівника на Шахті «Піонер»

12.07.1993 присвоєна кваліфікація лампівника 2 розряду;

25.01.2021 звільнено за переведенням до ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропілля-видобуток».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», професію лампівника віднесено до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах (далі - Список № 2) (Розділ І, пункт 1 «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні», підпункт а), код 2010100а-13357).

Суд зазначає, що відомості про роботу позивача в якості лампівника поверхні за спірний період містяться в її трудовій книжці, яка, в свою чергу є основним документом підтвердження трудового стажу робітника.

Суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці позивача містять всю необхідну інформацію щодо пільгового стажу позивача, що виключає необхідність надання уточнюючих довідок та свідчить про наявність підстав для зарахування цього періоду до пільгового стажу за Списком № 2.

Крім того, позивачем надано пенсійному органу накази №83ОТ від 29.12.1994, №4 ОТ від 05.01.2000, №49 ОП 28.03.2005, №542 від 26.12.2014, №371ОП від 26.12.2019 року, №21ОП від 20.01.2020 про атестацію, який підтверджує пільговий стаж, а розділом 1 «Гірничі роботи» підрозділу 1 «Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні» Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 №162 «2010100а-13357 -«лампівник» та підрозділом 1 розділу 1 Списку 2 постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016 року передбачена посада «лампівник».

За таких обставин, суд доходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період її роботи з 11.06.1993 по 25.01.2021.

Щодо доводів апелянта, що період навчання з 01 вересня 1990 року по 28 травня 1993 року не може бути зарахований до страхового та пільгового стажу, оскільки позивач навчалась на заочній формі навчання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.11.1993 за №173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Із змісту наведених норм вбачається, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №456/2503/16-а, від 09 квітня 2024 року у справі № 380/15284/22.

Відповідно до диплома серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 (після одруження ОСОБА_1 ) в 1990 році вступила до Рубіжанського індустріально-педагогічного технікуму і в 1993 році закінчила повний курс названого технікума по спеціальності «Промислове та цивільне будівництво». З 09.1990 по 05.1993 навчалась на заочному відділенні.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період навчання зараховується до страхового стажу позивачки.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням суду було зобов`язано зарахувати період навчання з 01.09.1990 року по 28.05.1993 року саме до страхового стажу, а тому доводи відповідача щодо включення цього періоду до пільгового стажу колегією суддів не прийнято до уваги.

За наслідками судового розгляду, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 р. у справі №200/6247/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 р. у справі №200/6247/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко