Справа № 160/21027/22
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до відповідача-1: Управління міграційної поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправним та скасування рішення № 1 від 23.12.2022 року про скорочення строку тимчасового перебування на території України.
- визнання протиправним та скасування рішення № 196 про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки до 12.12.2025 року, винесеного на підставі подання Управління міграційної поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (далі Управління міграційної поліції ГУ ДМС в Дніпропетровській області, відповідач-1) від 06.12.2022 року № 4/4-1751.
- зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (далі ГУ ДМС в Дніпропетровській області, відповідач-2) прийняти рішення щодо заяви на отримання посвідки особи без громадянства на проживання в Україні з метою возз`єднання сім`ї з громадянами України, поданої 23.12.2022 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.12.2022 позивач звернувся до відповідача-2 зі заявою на отримання посвідки особи без громадянства на проживання в Україні з метою возз`єднання сім`ї з громадянами України та надав відповідний перелік документів. Однак, позивач отримав рішення №1 від 23.12.2022 про скорочення строку тимчасового перебування на території України та зобов`язання залишити територію України у термін до 01.01.2023 року.
Прийняття зазначеного рішення обґрунтоване встановленням в ході перевірки обставин, що на підставі подання відповідача-1 від 06.12.2022 року №4/4-1751 винесено рішення №196 про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки до 12.12.2025.
Позивач заперечує щодо викладених у рішеннях обставин та звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду з відповідним позовом.
Ухвалою суду від 02.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Цією ж ухвалою відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Відповідачем-2 подано відзив, за змістом якого, з посиланням, зокрема, на приписи Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вказує на законність і обґрунтованість оспорюваних рішень, а тому просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.
В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що 11.07.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, а саме: за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, та прийнято рішення №68 про примусове повернення до країни походження або до третьої країни зі зобов`язанням у термін до 21.07.2022 покинути територію України.
03.12.2022 позивач прибув на територію України через КПП «Старокозаче».
Відповідач-2 зазначає, що 23.12.2022 позивач звернувся до ГУ ДМС в Дніпропетровській області з метою отримання консультації. В ході перевірки встановлено, що на підставі подання Управління міграційної поліції ГУ ДМС в Дніпропетровській області (відповідач-1 по справі) від 06.12.2022 року №4/4-1751 винесено рішення №196 про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки до 12.12.2025.
В оспорюваних рішеннях зазначено, що під час знаходження на території Дніпропетровської області ОСОБА_1 ніде не працював, при цьому намагався налагодити схему з незаконної легалізації своїх співвітчизників шляхом укладення фіктивних шлюбів з громадянами України, серед свого оточення намагався знайти можливість підроблювати печатки перетину державного кордону України, паспорти громадян України та посвідки на тимчасове/постійне проживання.
Рішенням №1 від 23.12.2022 позивачу скорочено строк тимчасового перебування на території України та зобов`язано залишити територію України у термін до 01.01.2023 року.

Відповідач-1 про розгляд справи повідомлений належним чином та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У відповідності до ч.6 ст.162 та ч.2 ст.175 КАС України, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи та надані докази, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином Азербайджану, що підтверджується його паспортом № НОМЕР_1 , виданим 06.08.2022 та дійсним до 05.08.2032, і засвідчується перекладом нотаріально.

Позивач зазначив, що в 2000 році познайомився зі своєю майбутньою дружиною та з того часу проживають разом в її будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач підтверджує, що з 2000 до 2018 року проживав разом з дружиною без реєстрації шлюбу, однією сім`єю, вели спільне господарство, він працював та виховував доньку 2002 року народження.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та його дружини народилась донька, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та паспортом громадянина України (ID-картка) № НОМЕР_3 від 11.12.2018.

28.08.2018 позивач разом з дружиною зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_4 .

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1244-2 від 11.10.2018, дружина позивача ( ОСОБА_2 ) та згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №122 від 24.01.2019, донька позивача ( ОСОБА_3 ) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 11.07.2022, наданих відповідачем-2 до відзиву на позовну заяву разом зі справою №68 про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, вбачається, що позивач разом з дружиною та чотирма дітьми, старшій з яких 20 років, молодшій 4 роки, проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо порушення терміну перебування на території України, за що його 11.07.2022 притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 зазначив про закінчення дії паспорту 29.06.2020 та звернення до Посольства Азербайджану в Україні, де йому було призначено зустріч на 13.07.2022 для оформлення посвідчення для повернення на батьківщину.

Позивач послався на допущення адміністративного правопорушення з огляду на карантинні обмеження під час епідемії коронавірусу, та введення воєнного стану в подальшому.

Позивач стверджує, що після укладання шлюбу відповідач-1 витребував у нього різні документи.

Останній раз такі документи необхідно було отримати в Азербайджані.

Позивач вказує, що перебував на території України 90 днів і потім на 90 днів виїжджав, до поки збирав документи, а під час епідемії коронавірусу взагалі не міг приїхати.

Обставини щодо введення карантинних обмежень та воєнного стану є загальновідомими та не потребують доказуванню в силу ч.3 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

03.12.2022 в`їхав на територію України через КПП «Старокозаче» до своєї сім`ї.

Позивач стверджує, що 23.12.2022 ним подана заява на отримання посвідки особи без громадянства на проживання в Україні з метою возз`єднання сім`ї з громадянами України, що підтверджується здійсненням 23.12.2022 об 11.36 год платежу за призначенням: «ДЕРЖ. МИТО, ПОВ`ЯЗАНЕ З ВИД ТА ОФОРМЛ ЗАКОРД ПАСП. (ПОСВІДОК) ТА ПАСП. ГРОМ. УКР ТАМОЄВ СОХРАБ МАММЕД ОГЛИ:ГРУДНЯ 2022» згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 23.12.2022, копія якої наявна в матеріалах справи.

Однак, в оспорюваному рішенні відповідач-2 не відобразив дійсну мету звернення позивача та не прийняв рішення щодо заяви ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.1,2,3 Положення про Державну міграційну службу України (далі Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (зі змінами), Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Державної міграційної служби є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до пп.9 п.4 Положення, Державна міграційна служба відповідно до покладених на неї завдань: приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI, в редакції до 29.12.2022, станом на час виникнення спору (далі Закон №3773-VI), відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 якого возз`єднання сім`ї це в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 3 статті 3 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частин 1, 3 статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з абзацом 6 частини 1 статті 15 Закону № 3773-VI, в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, здійснюється за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 18 частини 1статті 1 Закону № 3773-VI).

Відповідно до частини 15 статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до п.3 ст.5 цього Закону, іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - чотирнадцятій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання. Пунктом 15 цієї ж статті внормовано, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною п`ятнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування та документ, згідно з яким вони, відповідно до права країни походження іноземця або особи без громадянства, вважаються членами сім`ї особи, зазначеної в частинах другій - тринадцятій статті 4 цього Закону. Документ, що підтверджує належність до членів сім`ї, визнається дійсним в Україні у разі його легалізації, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 51 Закону №3773-VI строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному частиною 15 статті 4 Закону № 3773-VI становить один рік. Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

Отже, наведені норми Закону №3773-VI передбачають право для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України з метою возз`єднання сім`ї за наявності укладеного шлюбу з громадянином України та посвідки на тимчасове проживання. Посвідка про тимчасове проживання на території України видається на підставі заяви іноземця та документу, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України та діє строком до одного року з можливістю її подальшого подовження.

При цьому, приписами чинного законодавства встановлено чіткий порядок дій органу міграційної служби щодо розгляду поданих заяв іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, для оформлення посвідок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок №322) відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Пунктом 67 Порядку № 322, передбачено, що після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Згідно із п.19 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Відповідно до абз.3 п.21 Порядку № 322 іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Відповідно до положень пунктів 53-59 Порядку № 322 видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обміну.

У разі отримання посвідки законним представником він подає документ, що посвідчує його особу. Для отримання нової посвідки іноземець або особа без громадянства здають посвідку, що подавалася для обміну у випадку, зазначеному в пункті 19 цього Порядку.

Під час видачі посвідки проводиться процедура верифікації. Іноземець або особа без громадянства візуально перевіряють персональні дані, внесені до посвідки.

Разом з тим, у зв`язку із збройною військовою агресією рф в Україні, відповідно до ст.64 Конституції України, статей 121, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 року № 165 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб», якою (пункт 1) зупинив строки надання адміністративних послуг суб`єктам їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні.

У подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 року № 1202, яка набрала чинності 26.10.2022 установлено, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування; іноземці або особи без громадянства, крім громадян Російської Федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану; паспорти громадян України у формі картки, строк дії яких закінчився за 30 днів до 24 лютого 2022 року та після 24 лютого 2022 року, та паспорти громадянина України зразка 1994 року, до яких не вклеєно фотокартку особи у разі досягнення нею 25- чи 45-річного віку, строк вклеювання до яких настав за 30 днів до 24 лютого 2022 р. та після 24 лютого 2022 р., є документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та підлягають обміну або вклеюванню нових фотокарток відповідно до досягнутого віку протягом 30 календарних днів з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Як зазначено у рішенні вище, ОСОБА_1 є громадянином Азербайджану, що підтверджується його паспортом № НОМЕР_1 , виданим 06.08.2022 та дійсним до 05.08.2032, і засвідчується перекладом нотаріально.

Згідно попереднього паспорту № НОМЕР_5 , виданого 30.06.2010 терміном дії до 29.06.2020, ОСОБА_1 проживав на території України разом з сім`єю дружиною та дітьми, що підтверджується відповідними свідоцтвами (наведене у рішенні вище).

За рішенням №68 від 11.07.2022 був зобов`язаний покинути територію України у термін до 21.07.2022.

03.12.2022 ОСОБА_1 в`їхав на територію України через КПП «Старокозаче» Україні з метою возз`єднання зі своєю сім`єю громадянами України.

Позивач стверджує, що 23.12.2022 ним подана заява на отримання посвідки особи без громадянства на проживання в Україні з метою возз`єднання сім`ї з громадянами України, що підтверджується здійсненням 23.12.2022 об 11.36 год платежу за призначенням: «ДЕРЖ. МИТО, ПОВ`ЯЗАНЕ З ВИД ТА ОФОРМЛ ЗАКОРД ПАСП. (ПОСВІДОК) ТА ПАСП. ГРОМ. УКР ТАМОЄВ СОХРАБ МАММЕД ОГЛИ:ГРУДНЯ 2022» згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 23.12.2022, копія якої наявна в матеріалах справи.

Разом із заявою також було подано страхові поліси договорів добровільного медичного страхування №1049814 від 15.12.2022 та №1049883 від 15.12.2022.

Однак, Рішенням №1 від 23.12.2022 позивачу скорочено строк тимчасового перебування на території України та зобов`язано залишити територію України у термін до 01.01.2023 року.

У зазначеному оспорюваному рішенні відповідач-2 не відобразив дійсну мету звернення позивача та не прийняв рішення щодо заяви ОСОБА_1 .

Легальність перебування ОСОБА_1 на території України сторонами не оспорювалася.

Відповідач-2 зазначив, що 23.12.2022 позивач звернувся до ГУ ДМС в Дніпропетровській області з метою отримання консультації. В ході перевірки встановлено, що на підставі подання Управління міграційної поліції ГУ ДМС в Дніпропетровській області (відповідач-1 по справі) від 06.12.2022 року №4/4-1751 винесено рішення №196 про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки до 12.12.2025.

В оспорюваних рішеннях зазначено, що під час знаходження на території Дніпропетровської області ОСОБА_1 ніде не працював, при цьому намагався налагодити схему з незаконної легалізації своїх співвітчизників шляхом укладення фіктивних шлюбів з громадянами України, серед свого оточення намагався знайти можливість підроблювати печатки перетину державного кордону України, паспорти громадян України та посвідки на тимчасове/постійне проживання.

Проте, вищезазначені обставини у рішеннях не знайшли підтвердження в ході розгляду адміністративної справи.

Наведені обставини не підтверджені відповідачами жодними доказами.

Також, матеріалами справи спростовується звернення позивача 23.12.2022 до відповідача-2 за консультацією, а не для отримання посвідки особи без громадянства на проживання в Україні з метою возз`єднання сім`ї з громадянами України.

Саме квитанцією №0.0..1 від 23.12.2022 та страховими полісами договорів добровільного медичного страхування №1049814 від 15.12.2022 та №1049883 від 15.12.2022 підтверджується мета звернення позивача.

Суд критично оцінює службову записку №1201.3.1/2632-23 від 19.01.2023 про те, що позивач не звертався зі заявою щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання та зі заявою щодо оформлення продовження строку перебування на території України до ГУ ДМС у Дніпропетровській області, з огляду на її суперечність наявним у справі доказам (обґрунтування наведене вище).

При цьому, суд приймає до уваги службову записку №1201.3/1935-23 від 16.01.2023 про те, що у грудні 2022 року до відділу централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області (далі Відділ) з питання оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні звернувся громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із перебуванням останнього у шлюбі з громадянкою України. На виконання пункту 21 Порядку №322 працівниками Відділу під час перевірки документів ОСОБА_1 та співставлення даних з інформацією в ЄІАС «Облік іноземців та біженців» встановлено запис щодо прийняття рішення від 13.12.2022 про заборону в`їзду на територію України у відношенні останнього. З метою перевірки факту прийняття рішення про заборону ОСОБА_1 в`їзду, повідомлено заступника начальника Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії начальника відділу протидії нелегальній міграції. У подальшому. Працівники відділу протидії нелегальній міграції запросили ОСОБА_1 на 4 поверх адмінбудівлі ГУ ДМС у Дніпропетровській області для з`ясування обставин. Станом на 16.01.2023 ОСОБА_1 до Відділу із заявою-анкетою про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні не звертався.

Підстави скорочення строку тимчасового перебування на території України визначені ст.24 Закону №3773-VI та Порядком продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України (далі Порядок №150), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (зі змінами).

Так, приписами ст.24 Закону №3773-VI встановлено, якщо в іноземця або особи без громадянства немає підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами четвертою-дванадцятою статті 4 цього Закону, або для тимчасового перебування на території України, строк їх перебування скорочується. Рішення про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або органами Служби безпеки України. Порядок прийняття рішення та процедура скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 12 Порядку №150 визначено, що строк тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України скорочується у разі, коли нема установлених частинами четвертою - дванадцятою статті 4 Закону №3773-VI підстав для їх тимчасового проживання або тимчасового перебування на території України.

Однак, як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач звернувся до відповідача-2 на підставі ч.15 ст.4 та ч.15 ст.5 Закону №3773-VI (в редакції до 29.12.2022), а саме: з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України.

Натомість, оспорювані рішення відповідача-2 №196 від 12.12.2022 та №1 від 23.12.2022 не гуртуються на жодній нормі Закону №3773-VI та Порядку №150.

При цьому, оспорюване рішення №1 від 23.12.2022 містить загальне посилання на Закон №3773-VI та Порядок №150, без визначення чіткої норми. А в оспорюваному рішенні №196 від 12.12.2022 міститься посилання на ст.13 Закону №3773-VI, яка визначає підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Наслідки застосування ст.13 Закону №3773-VI передбачені ст.14 цього Закону.

Проте, суб`єктом владних повноважень залишено поза увагою, що ОСОБА_1 (позивач по справі) 03.12.2022 в`їхав на територію України і легальність його перебування на території України сторонами не оспорювалася.

Відтак, рішення №196 від 12.12.2022 є незаконним (протиправним) з моменту його прийняття.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що для дотримання вимог щодо обґрунтованості та добросовісності не достатньо лише посилання на норму Порядку №150, рішення повинно містити посилання на фактичні обставини його прийняття та документи, які слугували для цього.

Рішення відповідача-2 №1 від 23.12.2022 не відповідає усім вказаним вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, вимогам обґрунтованості та добросовісності, оскільки не містить конкретних мотивів його прийняття, натомість в ньому зазначено лише загальне посилання на Закон №3773-VI та Порядок №150, а також викладено обставини, що ставляться в порушення позивачу, але не підтверджені жодними доказами.

Виходячи з недоведеністю дій позивача у намаганні налагодити схему з незаконної легалізації своїх співвітчизників шляхом укладення фіктивних шлюбів з громадянами України, серед свого оточення намагання знайти можливість підроблювати печатки перетину державного кордону України, паспорти громадян України та посвідки на тимчасове/постійне проживання, суд погоджується з тим, що у відповідача не було достатніх підстав, передбачених ст.24 Закон №3773-VI та п.12 Порядку №150, для скорочення строку тимчасового перебування на території України.

Аналізуючи спірні рішення, суд вважає, що хоча вони і прийняті за умови формального дотримання своїх повноважень суб`єктом владних повноважень, однак висновки цих рішень ґрунтуються на необ`єктивних відомостях та грубо порушують права людини і громадянина.

Враховуючи встановлені обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає, що рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області №196 від 12.12.2022 та №1 від 23.12.2022, прийняті суб`єктом владних повноважень всупереч ст.19 Конституції України, ст.2 КАС України та підлягають скасуванню.

Разом з тим, суд бере до уваги, що хоча рішення №196 від 12.12.2022 й прийняте Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС в Дніпропетровській області, останнє є структурним підрозділом територіального органу ДМС ГУ ДМС в Дніпропетровській області (відповідач-2 по справі).

Отже, оспорювані рішення прийняті відповідачем-2.

Відтак, позовні вимоги до Управління міграційної поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (відповідача-1 по справі) відсутні.

Управлінням міграційної поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області лише внесене подання 06.12.2022 року №4/4-1751 відповідачу-2, на підставі якого останнім прийнято оспорюване рішення №196 про заборону ОСОБА_1 в`їзду в Україну терміном на 3 роки до 12.12.2025 та за наслідками яких, відповідачем-2 23.12.2022 прийнято оспорюване рішення №1 про скорочення ОСОБА_1 строку тимчасового перебування на території України.

Подання 06.12.2022 року №4/4-1751 відповідача-1 не є предметом спору.

Відтак, підлягають задоволенню позовні вимоги до відповідача-2, враховуючи, що за заявою позивача від 23.12.2022 про отримання посвідки особи без громадянства на проживання в Україні з метою возз`єднання сім`ї з громадянами України, Головним управлінням Державної міграційної служби в Дніпропетровській області рішення не прийнято.

Враховуючи задоволення адміністративного позову, в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 1 984грн. 80коп. згідно квитанції ID 2465-8263-4460-0287 від 29.12.2022 на суму 992грн. 40коп. та квитанції ID 2333-8665-1238-3873 від 29.12.2022 на суму 992грн. 40коп.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72-77, 139, 241-246, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Управління міграційної поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області № 1 від 23.12.2022 року про скорочення ОСОБА_1 строку тимчасового перебування на території України.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 196 про заборону ОСОБА_1 в`їзду в Україну терміном на 3 роки до 12.12.2025 року, винесеного на підставі подання Управління міграційної поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 06.12.2022 року № 4/4-1751.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області прийняти рішення щодо заяви ОСОБА_1 на отримання посвідки особи без громадянства на проживання в Україні з метою возз`єднання сім`ї з громадянами України, поданої 23.12.2022 року.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (49000, м.Дніпро, вул.В.Липинського, 7, код ЄДПРОУ 37806243) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 06.08.2022) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 984грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири грн.) 80коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова