Справа № 420/24641/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) різниці між отриманим окладом за військове звання солдат та неотриманим окладом за військове звання головний сержант, за період з 31.12.2022 р. по 01.08.2023 р.;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю між отриманим окладом за військове звання солдат та неотриманим окладом за військове звання головний сержант, за період з 31.12.2022 р. по 01.08.2023 р.;

стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

Адміністративний позов поданий за допомогою системи «Електронний суд» 04.08.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 в період з 31.12.2022 р. по 01.08.2023 р. у званні солдат, проте, мав проходити службу у званні головний сержант та отримувати відповідний оклад за військове звання. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.12.2022 р. № 352 позивача було призначено на посаду; наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2023 р. № 221 позивача виключено зі списків особового складу. У цих наказах відповідач протиправно вказував, що позивач має військове звання солдат і виплачував оклад за це військове звання, що підтверджується довідкою-розрахунком від 15.11.2023 р. № 3748, виданою відповідачем.

Як зазначено у позові, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 р. по справі № 420/27751/23 зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) внести зміни до наказів командира військової частини від 31.12.2022 № 352, від 26.04.2023 № 122 , від 01.08.2023 №221, зазначивши військове звання ОСОБА_1 відповідно до статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядку проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149.

28.06.2024 р. позивач направив відповідачу заяву про здійснення нарахування та виплати йому різниці між отриманим окладом за військове звання "солдат" та неотриманим окладом за військове звання "головний сержант" за період проходження служби. Проте відповідач не отримав вказаний лист і він повернувся позивачу 22.07.2024 р.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати різниці між отриманим окладом за військове звання солдат та неотриманим окладом за військове звання головний сержант за період з 31.12.2022 р. по 01.08.2023 р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, позивач стверджує, що тарифний коефіцієнт за військове звання "солдат" становить 0,3, а за військове звання "головний сержант" - 0,5, що свідчить про заниження позивачу окладу за військове звання за період несення служби.

Ухвалою суду від 12.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

27.08.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує.

Так, у відзиві зазначено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 р. по справі № 420/27751/23 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.06.2024 № 157 було скасовано підпункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.12.2023 № 352, підпункт 3.28 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.04.2023 № 122, підпункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2023 № 221 та викладено у новій редакції у відповідності з рішенням суду.

Проте, як стверджує відповідач, від позивача заяви про здійснення перерахунку частини грошового забезпечення, а саме окладу за військове звання до військової частини НОМЕР_2 не надходило, у зв`язку з чим відповідач не міг здійснити перерахунок окладу за військове звання та відповідно не було можливим здійснити й нарахування коштів у зв`язку з відсутністю розрахункового рахунку позивача, актуального на час виконання рішення суду.

Враховуючи відсутність підтвердження надсилання листа до військової частини НОМЕР_2 , відповідач заперечує щодо наявності бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати різниці між отриманим окладом за військове звання солдат та неотриманим окладом за військове звання головний сержант, за період з 31.12.2022 р. по 01.08.2023 р., оскільки відповідач здійснив усіх заходів необхідних для поновлення облікування позивача у військовому званні «головний сержант».

Ухвалою суду від 10.10.2024 року витребувано від військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчену копію наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.06.2024 № 157, яким було скасовано підпункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.12.2023 № 352, підпункт 3.28 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.04.2023 № 122, підпункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2023 № 221; а також інформацію, у вигляді належним чином засвідчених письмових доказів про те, яке саме військове звання присвоєно ОСОБА_1 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23; відомості щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 різниці між отриманим окладом за військове звання "солдат" та окладом за військове звання, присвоєним йому на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23; інші докази, які стали підставою допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.

09.02.2025 року від військової частини НОМЕР_2 надійшла заява про залучення до матеріалів справи копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.06.2024 № 157.

Ухвалою суду від 12.02.2025 року поновлено провадження у справі.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 у період з 31.12.2022 року по 01.08.2023 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 31.12.2022 року № 352 по стройовій частині, Солдата ОСОБА_2 призначено на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти у військовому званні "солдат". Зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 31 грудня 2022 року.

Згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 26.04.2023 року № 122 по стройовій частині, Солдата ОСОБА_2 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2023 року № 221 по стройовій частині, солдата ОСОБА_2 , стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , зарахованого наказом Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) № 139-РС від « 27» липня 2023 року на посаду ОПЕРАТОРА ВІДДІЛЕННЯ ТЕХНІЧНИХ ЗАСОБІВ ОХОРОНИ РОТИ ОХОРОНИ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_4 , BOC-600543А, з "01" серпня 2023 року виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до нового місця служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23, що набрало законної сили 11.06.2024 року, визнано протиправними та скасовано накази командира Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) від 31.12.2022 № 352, від 26.04.2023 № 122, від 01.08.2023 №221 в частині, що стосується військового звання ОСОБА_1 "солдат". Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) внести зміни до наказів командира військової частини від 31.12.2022 № 352, від 26.04.2023 № 122 , від 01.08.2023 №221, зазначивши військове звання ОСОБА_1 відповідно до статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядку проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149.

Звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено тим, що відповідачем не здійснено нарахування та виплату йому різниці між отриманим окладом за військове звання "солдат" та неотриманим окладом за військове звання "головний сержант" за період проходження служби у період з 31.12.2022 року по 01.08.2023 року.

На підставі Довідки від 15.11.2023 року №3748 про виплату грошового забезпечення, судом встановлено, що у період з 31.12.2022 року по 01.08.2023 року оклад за військовим званням позивачу нараховувався за військовим званням "солдат" у розмірі 530, 00 грн.

У позові зазначено, що 28.06.2024 року позивач направив відповідачу заяву про здійснення нарахування та виплати йому різниці між отриманим окладом за військове звання "солдат" та неотриманим окладом за військове звання "головний сержант", за період проходження служби. Проте відповідач не отримав вказаний лист і він повернувся позивачу 22.07.2024 р.

Разом із позовом до суду надана копія заяви ОСОБА_1 від 28.06.2024 року, адресована командиру військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Додатком до заяви зазначено довідку банку про відкритий рахунок.

У якості доказів повернення поштового відправлення без вручення його адресату позивачем надано копію поштового конверту з адресатами: відправник - ОСОБА_1 , отримувач командир в/ч НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 ; трек номер поштового відправлення 656; Довідки Ф.20 відділення поштового зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » «Укрпошта» зі штампом від 19.07.2024 року з відміткою працівника поштового зв`язку у графі причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Як наслідок позивач оскаржує бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати різниці між отриманим окладом за військове звання солдат та неотриманим окладом за військове звання головний сержант за період з 31.12.2022 р. по 01.08.2023 р.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регламентує питання грошового забезпечення військовослужбовців.

Так, згідно ч. 1 цієї статті, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

У відповідності з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197) (надалі Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

підвищення посадового окладу;

надбавки;

доплати;

винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;

премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;

допомоги.

Відповідно до пункту 3 розділу I Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 1 розділу IІІ Порядку №260, оклади за військовими званнями виплачуються в розмірах, визначених у додатку 14 до постанови № 704.

Згідно пункту 2 розділу IІІ Порядку №260, оклади за військовими званнями (крім військовослужбовців строкової військової служби) виплачуються:

із дня підписання наказу про присвоєння відповідних звань - військовослужбовцям під час проходження військової служби;

із дня зарахування до списків особового складу військової частини - особам, прийнятим на військову службу за контрактом;

із дня відправлення з районного (міського) військового комісаріату (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) до військової частини - військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, або на військову службу осіб офіцерського складу.

Оклади за військовими званнями особам, прийнятим на військову службу за контрактом під час проходження строкової військової служби, виплачуються з дня укладення контракту.

Предметом спірних правовідносин є бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу різниці між отриманим окладом за військове звання солдат та неотриманим окладом за військове звання головний сержант за період з 31.12.2022 р. по 01.08.2023 р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23, що набрало законної сили 11.06.2024 року, визнано протиправними та скасовано накази командира Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) від 31.12.2022 № 352, від 26.04.2023 № 122, від 01.08.2023 №221 в частині, що стосується військового звання ОСОБА_1 "солдат". Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) внести зміни до наказів командира військової частини від 31.12.2022 № 352, від 26.04.2023 № 122 , від 01.08.2023 №221, зазначивши військове звання ОСОБА_1 відповідно до статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядку проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149.

У відзиві відповідач стверджує, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року по справі № 420/27751/23 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.06.2024 № 157 було скасовано підпункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.12.2023 № 352, підпункт 3.28 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.04.2023 № 122, підпункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2023 № 221 та викладено у новій редакції у відповідності з рішенням суду.

Проте, відповідачем не надано до суду копію наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.06.2024 № 157 та не повідомлено, яке саме військове звання присвоєно позивачу на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23.

При цьому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23 не було зобов`язано в/ч НОМЕР_2 вказати конкретне військове звання ОСОБА_1 . Судом зазначено, що Закон № 2232-XII та Закон № 205-ІХ встановлюють декілька варіантів присвоєння нового військового звання військовослужбовцям, які мали військове звання "старшина". … оновлений Порядок №149 також надає право прямому командиру військовослужбовця присвоїти йому звання не тільки "головний сержант", а також "штаб-сержант", "майстер-сержант".

Ухвалою суду від 10.10.2024 року витребувано від військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчену копію наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.06.2024 № 157, яким було скасовано підпункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.12.2023 № 352, підпункт 3.28 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.04.2023 № 122, підпункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2023 № 221; а також інформацію, у вигляді належним чином засвідчених письмових доказів про те, яке саме військове звання присвоєно ОСОБА_1 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23; відомості щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 різниці між отриманим окладом за військове звання "солдат" та окладом за військове звання, присвоєним йому на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23; інші докази, які стали підставою допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.

09.02.2025 року від військової частини НОМЕР_2 надійшла заява про залучення до матеріалів справи копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.06.2024 № 157.

На підставі витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.06.2024 № 157 судом встановлено, що цим наказом на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23:

Скасовано підпункт 1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.12.2022 № 352 та викладено його в наступній редакції:

« 1.1. Головно сержанта ОСОБА_2 на посаду СТРІЛЬЦЯ 3 СТРІЛЕЦЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ І СТРІЛЕЦЬКОГО ВЗВОДУ 2 СТРІЛЕЦЬКОЇ РОТИ, ВОС 100915А, шпк "солдат". Зарахувати до списків особового складу частини з 31 грудня 2022 року.».

« 8. Скасувати підпункт 3.28 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.04.2023 № 122 та викласти його в наступній редакції:

« 3.28. Головного сержанта ОСОБА_2 , стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти на посаду СТРІЛЬЦЯ 2 СТРІЛЕЦЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ 2 СТРІЛЕЦЬКОГО ВЗВОДУ 2 СТРІЛЕЦЬКОЇ РОТИ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_2 , ВОС-100915A.».

« 9. Скасувати підпункт 1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.08.2023 № 221 та викласти його в наступній редакції:

« 1.1. Головного сержанта ОСОБА_2 , стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 зарахованого наказом Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) № 139-РС від « 27» липня 2023 року на посаду ОПЕРАТОРА ВІДДІЛЕННЯ ТЕХНІЧНИХ ЗАСОБІВ ОХОРОНИ РОТИ ОХОРОНИ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_4 , BOC-600543А, вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби за адресою: АДРЕСА_3 . З "01" серпня 2023 року виключити зі списків особового складу частини та зняти зі всіх видів забезпечення.».

Отже, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23 відповідач присвоїв позивачу військове звання «головний сержант» з 31.12.2022 року (тобто з дати зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ).

Щодо нарахування та виплати позивачу різниці між отриманим окладом за військове звання "солдат" та окладом за військове звання, присвоєним йому на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року у справі №420/27751/23, «головний сержант» відповідач у заяві від 09.02.2025 року повідомив, що судом (у справі №420/27751/23) прямо не було зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та відповідні нарахування, що у свою чергу унеможливо здійснення даних дій з боку військової частини НОМЕР_2 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Зокрема, згідно Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України

від 30 серпня 2017 р. № 704, для військового (спеціального) звання «Головний сержант, головний корабельний старшина, майстер-сержант служби цивільного захисту, старшина внутрішньої служби» встановлено тарифний коефіцієнт 0, 5; для військового (спеціального) звання «Солдат, матрос, рядовий служби цивільного захисту, рядовий внутрішньої служби, рядовий податкової міліції» встановлено тарифний коефіцієнт 0, 3.

Враховуючи, що для військового (спеціального) звання «головний сержант» тарифний коефіцієнт є вищим ніж для військового (спеціального) звання «солдат», позивач дійсно має право на нарахування та виплату йому різниці між отриманим окладом за військове звання «солдат» та неотриманим окладом за військове звання «головний сержант» за період проходження служби у період з 31.12.2022 року по 01.08.2023 року.

Відповідно до пункту 14 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені обставини справи та норми, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог, а саме:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) різниці між отриманим окладом за військове звання «солдат» та неотриманим окладом за військове звання «головний сержант» за період проходження служби у період з 31.12.2022 року (дата зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ) по 01.08.2023 року (дата виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 );

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю між отриманим окладом за військове звання «солдат» та неотриманим окладом за військове звання «головний сержант» за період проходження служби у період з 31.12.2022 року (дата зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ) по 01.08.2023 року (дата виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ).

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, суд, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

У прохальній частині позову представником позивача заявлено про стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру у 5000, 00 грн. позивачем надано:

сканкопію Договору про надання правничої допомоги № 47 від 26.07.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом - Шилов Владислав Юрійович, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 001872 від 23.04.2021 року (Адвокат). За умовами цього договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе обов`язок здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 1.1). Ціна послуг адвоката зазначена в додатковій угоді до цього договору. Вартість та кількість наданих послуг адвокатом визначається в акті наданих послуг і клієнт повинен сплатити таку вартість впродовж 1 дня з моменту укладання акту або умов зазначених в додатковій угоді (п. 4.1);

сканкопію Додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги № 47 від 26.07.2024 року, пунктом 2 якої передбачено, що вартість послуг адвоката складає 5000 гривень. Сплата вартості є підтвердженням прийняття умов договору та вказівкою до початку надання послуг адвокатом.

сканкопію акту про надані послуги до Договору про надання правничої допомоги № 47 від 26.07.2024 р., де наведений опис наданих адвокатом послуг та їх вартість. За результатами наданих послуг (виконаних дій) визначених у цьому акті клієнт сплатив адвокату їх вартість в розмірі 5000 гривень, а адвокат надав послуги на цю суму у повному обсязі.

Отже, матеріалами справи підтверджується надання правової допомоги Сачко Антону Георгійовичу у справі №420/24641/24 адвокатом Шиловим Владиславом Юрійовичем на підставі Договору про надання правничої допомоги № 47 від 26.07.2024 року та ордеру на надання правничої допомоги серії ВЕ № 1126213 від 26.07.2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

При цьому, за приписами ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд враховує, що даний спір не є занадто складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції, складання відповідних процесуальних документів та інших заяв по суті справи.

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, суд вважає клопотання представника позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу частково обґрунтованим та що його слід задовольнити в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_2 на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297, 382 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) різниці між отриманим окладом за військове звання «солдат» та неотриманим окладом за військове звання «головний сержант» за період проходження служби у період з 31.12.2022 року по 01.08.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю між отриманим окладом за військове звання «солдат» та неотриманим окладом за військове звання «головний сержант» за період проходження служби у період з 31.12.2022 року по 01.08.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500, 00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук