Справа № 990/52/25
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 лютого 2025 року

м. Київ

справа №990/52/25

адміністративне провадження № П/990/52/25

Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого (судді-доповідача) Ханової Р.Ф.,

суддів: Бившевої Л.І., Білоуса О.В., Гончарової І.А., Юрченко В.П.

перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна, від імені якої виступають Кабінет Міністрів України, Президент України Зеленський Володимир Олександрович, Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

10 лютого 2025 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач у справі) до Держави Україна, від імені якої виступають Кабінет Міністрів України, Президент України Зеленський Володимир Олександрович, Національний банк України, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України та Кабінету Міністрів України щодо незабезпечення реалізації конституційних прав позивача на рівність та соціальний захист;

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо встановлення дискримінаційних умов участі в програмах "Національний кешбек" та "Зимова єПідтримка", які обмежують доступ до державної допомоги для громадян, які не користуються смартфонами та/або електронними сервісами;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України привести положення постанови № 952 (в редакції постанови № 1122) та постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2021 року № 1272 у відповідність до Конституції та законів України, забезпечивши рівний доступ до програми "Національний кешбек" для всіх громадян, незалежно від їхнього майнового стану та наявності смартфону;

- зобов`язати Президента України, відповідно до статті 106 Конституції України, зупинити дію Постанов Кабінету Міністрів України № 952 (в редакції постанови № 1122) та від 09 грудня 2021 року № 1272, як таких, що порушують конституційні права позивача, передбачені статтями 8, 22, 24 Конституції України, з одночасним зверненням до Конституційного Суду України щодо їх конституційності;

- зобов`язати Національний банк України прибрати незаконний термін "фінансовий номер", бо жоден телефон не має можливості встановити особу, а навпаки, створює вразливість, що, як вказує позивач, він вже довів банку, отримавши доступ до чужого номеру, оформленого на людину, яка взагалі померла;

- зобов`язати Президента України, Кабінет Міністрів України та Національний банк України привести закони у відповідність до Конституції України, припинити порушувати права позивача, вигадуючи обов`язок щодо нього за власний кошт придбати телефон;

- захистити право позивача і винести ухвалу, що в ОСОБА_1 немає обов`язку мати телефон, немає обов`язку надавати послугу телефонної розмови безкоштовно, немає обов`язку користуватися електронними послугами і це не є приводом обмежити його в доступі до банківських послуг і навіть сплаті комунального платежу, обмеження права на доступ до медицини;

- зобов`язати Президента України, як гаранта Конституції України, звернутися до Кабінету Міністрів України та Національного банку України з вимогою привести їх нормативно-правові акти у відповідність до Конституції України та Законів України, з метою забезпечення дотримання прав громадян на рівність та недискримінацію при отриманні державних та фінансових послуг;

- визнати що «ДІЯ» прийнята з грубим порушенням Конституції Украйни в протиправний спосіб, як і закони що приймаються з метою експерименту на людях;

- зобов`язати відповідачів припинити проводити експерименти щодо примусової цифровізації шляхом обмеження Конституційних прав і свобод і доступу до лікарень, до банків шляхом примусу купити за власний кошт айфон, сплатити Інтернет, сплатити зв`язок. Визнати такі дії незаконними.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, відповідачі, порушуючи вимоги статей 1, 3, 8,22, 24,19 Конституції України щодо обов`язку діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано не надали позивачу можливість реалізувати своє законне право користуватись державними програмами на рівних умовах з іншими громадянами України. Внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів у відношенні забезпечення рівного доступу до державної допомоги, передбаченої програмою «Національний кешбек» та «Зимова єПідтримка», позивач не зміг отримати державну допомогу в розмірі 1000 гривень та не може в повному обсязі реалізувати своє право.

Позивач, стверджує, що відмова у забезпеченні рівного доступу до державної допомоги через дискримінацію за віком та майновим станом порушує його права як споживача фінансових послуг, гарантовані Конституцією та законами України. Сам закон є дискримінацією клієнта за майновим станом та за віком, оскільки банк відкриває рахунок "єПідтримка" лише тим, хто досяг 65 років, ігноруючи права людей з інвалідністю.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що як слідує зі змісту позовної заяви, адміністративний позов заявлено позивачем до таких відповідачів: відповідач 1 - Кабінет Міністрів України, відповідач 2 - Президент України, відповідач 3 - Національний банк України.

Як унормовано частиною четвертою статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України, визначені у статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; 5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Відповідно до частини першої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Отже, законодавцем установлено вичерпний перелік суб`єктів владних повноважень, які можуть бути відповідачами у справах, що підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, серед яких є, зокрема, Президент України, Кабінет Міністрів України (у випадку заявлення позовних вимог, які стосуються питання щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою) та відсутній такий суб`єкт, як Національний банк України.

За загальним правилом, судами, які вирішують адміністративні справи у першій інстанції, є місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди). І лише у встановлених процесуальним законом випадках певні категорії спорів підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас згідно з приписами частини п`ятої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку щодо неможливості об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати за правилами різної підсудності.

За частиною шостою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

У цій позовній заяві ОСОБА_1 об`єднав кілька вимог до різних суб`єктів владних повноважень. Одні з цих вимог стосуються Президента України, а відтак за правилами виключної підсудності належать до компетенції Верховного Суду як суду першої інстанції, тоді як інші вимоги - Кабінету Міністрів України та Національному банку України не підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції.

Об`єднані у цій позовній заяві вимоги мають виключну підсудність різним судам, у зв`язку з чим мають розглядатися різними судами, що буде відповідати завданню адміністративного судочинства та порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу). В розглядуваному випадку порушено правила частини п`ятої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи, що позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам, і немає законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати в самостійному провадженні позовні вимоги до Кабінету Міністрів України та Національного банку України, які цьому суду за правилами виключної підсудності не підсудні, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення цієї позовної заяви позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в постановах від 16 травня 2019 року у справі № 9901/8/19, від 27 червня 2019 року у справі № 9901/189/19, від 08 серпня 2019 року у справі № 9901/17/19, від 02 жовтня 2019 року у справі № 9901/382/19, від 11 липня 2024 року у справі № 990/198/24.

При цьому Суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений права звернутися з окремими позовами щодо кожного відповідача до судів, підсудність розгляду яких відповідала б правилам розгляду справ, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України.

Керуючись статями 22, 25, 169, 171, 172 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна, від імені якої виступають Кабінет Міністрів України, Президент України Зеленський Володимир Олександрович, Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуюча Р. Ф. Ханова

Судді Л.І. Бившева

О. В. Білоус

І.А. Гончарова

В.П. Юрченко