Справа № 200/6705/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року справа №200/6705/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року (повне судове рішення складено 08 листопада 2024 року) у справі № 200/6705/24 (суддя в І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

25.09.2024 представник позивача Лисенко Ганна Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління) з вимогами:

- визнати незаконним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком № 99 від 25.07.2024, прийняте відповідачем;

- зобов`язати Управління зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання у Макіївському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1981 по 24.06.1987 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) з 18.07.2024.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії не зарахувавши період навчання у вищому навчальному закладі до страхового стажу. Представник позивача зазначала, що відповідач у рішенні про відмову безпідставно вказує на те, що «період навчання перевищує встановлений період та потребує уточнення щодо форми здобуття освіти», оскільки трудова книжка та диплом однозначно та чітко вказують на період навчання та не мають розбіжностей.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача №99 від 25.07.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.07.2024, зарахувавши до страхового стажу період навчання у Макіївському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1981 по 05.06.1984, з 28.07.1984 по 02.10.1984.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду в частині задоволенних вимог, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що за результатом розгляду заяви про призначення пенсії за віком від 16.07.2024 Головним управлінням не зараховано до страхового стажу всі періоди роботи згідно записів трудової книжки від 12.08.1986 серія НОМЕР_1 , з 12.08.1986 по 31.12.1997, оскільки перша сторінка трудової книжки не завірена печаткою підприємства.

Страховий стаж з 01.01.1998 обчислено згідно з даними індивідуальних відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, страховий стаж заявника на дату звернення становить 29 років 04 місяці 04 дні, тому було прийнято правомірне рішення від від 04.09.2024 № 38 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю 31 року страхового стажу.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 18.07.2024 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для розгляду заяви позивача.

Рішенням Управління від 25.07.2024 № 99 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.

Згідно з вказаним рішенням, вік заявниці 60 років 02 місяці, страховий стаж 28 років 07 місяців 06 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 24.06.1987 з 01.09.1981 по 24.06.1987, оскільки період навчання перевищує встановлений період та потребує уточнення щодо форми здобуття освіти.

При цьому, згідно з копією диплому НОМЕР_2 від 24.06.1987 ОСОБА_1 з 01.09.1981 по 24.06.1987 навчалась у Макіївському інженерно-будівельному інституті, за результатами навчання отримала кваліфікацію інженера-будівельника.

Листом від 01.07.2024 Донбаська національна академія будівництва і архітектури (правонаступник Макіївського інженерно-будівельного інституту) повідомив позивача про неможливість надання інформацію про період навчання у зв`язку із тим, що архіви знаходяться у м. Макіївка, на території якої органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Трудова книжка серії НОМЕР_3 від 27.07.1984, що видана на ім`я ОСОБА_1 , містить запис про навчання з 01.09.1981 по 24.06.1987 у Макіївському інженерно-будівельному інституті (запис №4).

Також трудова книжка ОСОБА_1 містить записи про проходження виробничої практики у період з 06.06.1984 по 27.07.1984 на базі Будуправління №7 тресту «Донецькжитбуд» №2 (записи №1 та №3). При проходженні виробничої практики позивачу 25.07.1984 присвоєно третій розряд маляра (запис №2).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 26.02.1999 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з розрахунком стажу, до страхового стажу позивача зараховано період з 06.06.1984 по 27.07.1984 (період проходження виробничої практики), з 03.10.1984 по 02.08.1987 (догляд за дитиною до 3-х років).

Отже, до страхового стажу не зараховано період навчання у Макіївському інженерно-будівельному інституті з частковим зарахуванням періодів проходження виробничої практики та доглядом за дитиною до 3-х років.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходив з наступного.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише Управлінням. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій […] регулюються Законом № 1058-IV.

Згідно зі ст. 8 Закону № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (п.1).

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, за періоди до 01.01.1999 відповідно до чинного законодавства основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка.

Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Статтею 56 Закону № 1788-ХІІ визначались види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. У відповідності до цієї норми до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації (пункт «д» частини 1).

В період 1972-1991 років діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590 (далі - Положення № 590).

Згідно з підпунктами «з» та «і» пункту 109 Положення №590 окрім роботи в якості працівника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також: з) навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів та системи професійно-технічної освіти (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних, д.) та в інших училищах, школах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації; і) навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах тощо), партійних школах, радпартшколах, школах профруху, на робітфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.

Як встановлено судами вище, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 27.07.1984 позивач у період з 01.09.1981 по 24.06.1987 навчалася у Макіївському інженерно-будівельному інституті.

Також на підтвердження навчання у Макіївському інженерно-будівельному інституті позивачем надано диплом серії НОМЕР_2 від 24.06.1987.

Також трудова книжка ОСОБА_1 містить записи про проходження виробничої практики у період з 06.06.1984 по 27.07.1984 на базі Будуправління №7 тресту «Донецькжитбуд» №2 (записи №1 та №3). При проходженні виробничої практики позивачу 25.07.1984 присвоєно третій розряд маляра (запис №2).

За встановлених обставин, позивачем до пенсійного органу було надано належні докази (копію диплому; копію трудової книжки), якими підтверджено період навчання з 01.09.1981 по 24.06.1987 у Макіївському інженерно-будівельному інституті, тому відповідачем неправомірно не зараховано цей період до загального трудового стажу позивача.

Твердження відповідача про те, що термін навчання позивача перевищує встановлений термін є необґрунтованим, оскільки законодавством не передбачено обмеження терміну навчання.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що у період навчання позивач народила дитину, отже перебувала у відпустці по догляду за дитиною.

Отже, на підставі викладеного вище, місцевий суд дійшов правильного висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії із зазначених у рішенні підстав.

При цьому, стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1981 по 24.06.1987 слід зазначити, що судовим розглядом встановлено зарахування до страхового стажу періодів, що включає в себе період навчання, а саме: з 06.06.1984 по 27.07.1984 (період проходження виробничої практики), з 03.10.1984 по 02.08.1987 (догляд за дитиною до 3-х років).

Оскільки вказані вище періоди вже зараховані до страхового стажу позивача, ураховуючи, що подвійне зарахування періодів неможливо, окружний суд обгрунтовано частково задовольнив позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду навчання у Макіївському інженерно-будівельному інституті з 01.09.1981 по 05.06.1984, з 28.07.1984 по 02.10.1984.

Як вже зазначалось вище, рішення суду позивачем та її представником не оскаржено.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року у справі № 200/6705/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 13 лютого 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

І. В. Геращенко