Справа № 620/8173/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8173/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Штульман І.В.

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в Чернігівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною відмову щодо нездійснення перерахунку йому пенсії в розмірі 70% відповідно до пункту «а» статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).

- зобов`язання здійснити перерахунок йому пенсії в розмірі 70% відповідно до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 70% відповідно до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ. Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 в розмірі 70% відповідно до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2024 року, якою залишено без змін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року, у справі №620/4935/21 встановлено наступне: «на ОСОБА_1 , як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема, в частині отримання пільг, переваг та інших соціальних гарантій для визначеної в Законі категорії громадян, статус позивача, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, підтверджується посвідченням, наявним у матеріалах справи.». А тому, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 70% відповідно до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ є протиправною. Належним способом відновлених прав позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 в розмірі 70% відповідно до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - апелянт) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовної заяви. Апелянт зазначає, що рішенням суду по справі №620/4935/21 не встановлено, що смерть ОСОБА_2 (сина позивача) безпосередньо пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, тому відсутні підстави виплачувати пенсію позивачу у розмірі 70% грошового забезпечення згідно пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ.

Позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду прийнято з дотриманням вимог законодавства, а апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк - до 15 лютого 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за належне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року - без змін, мотивуючи це слідуючим.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яка зареєстрована 17 квітня 2024 року за №6221/Б-2500-24, з проханням здійснення перерахунку пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення відповідно до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ на підставі того, що його син загинув під час виконання службових обов`язків.

Листом від 09 травня 2024 року №7414-6221/Б-02/8-2500/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовило позивачу в перерахунку пенсії в розмірі 70% на підставі того, що в матеріалах пенсійної справи відсутній витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтву колишнього військовослужбовця щодо встановлення факту, що захворювання та причина смерті ОСОБА_2 пов`язані з виконанням військової служби.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально- виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

У преамбулі Закону №2262-ХІІ зазначено, що Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі №620/1742/19, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 дійсно в період з 05 листопада 2014 року зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 згідно наказу №247 (а.с.15), безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, виконував завдання за призначенням в зоні АТО та «зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та п. 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 за №302. Статус позивача, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, підтверджується відповідним посвідченням, наявним у матеріалах справи.»

З постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі №620/4935/21, якою залишено без змін рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання вчинити певні дії, - встановлено наступне: «на ОСОБА_1 , як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема, в частині отримання пільг, переваг та інших соціальних гарантій для визначеної в Законі категорії громадян, статус позивача, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, підтверджується посвідченням, наявним у матеріалах справи. ОСОБА_1 , батько загиблого в зоні проведення АТО сина ОСОБА_2 , 1981 р.н., який був призваний 06.09.2014 року в особливий період на час проведення антитерористичної операції. 2 місяці проходив навчання на командира ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого був переведений на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 , військовослужбовця щодо встановлення факту, що захворювання та причина смерті ОСОБА_2 пов`язані з виконанням військової служби. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії в разі втрати годувальника призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) особі, яка одночасно має право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 4 Закону №1788-ХІІ визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.

Відповідно до статті 6 Закону №2262-ХІІ сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно статті 7 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Статтею 30 Закону №2262-ХІІ встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Пунктом 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року за №302 (далі - Положення №302) встановлено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

В абзаці другому пункту 7 Положення №302 передбачено, що "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Отже, з урахуванням вище наведених правових норм та фактичних обставин справи, на позивача, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", зокрема в частині отримання пільг, переваг та інших соціальних гарантій для визначеної в Законі категорії громадян.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу відповідача, що статус позивача, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, підтверджується рішеннями судів та посвідченням, наявним у матеріалах справи.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 70% відповідно до пункту «а» статті 36 Закону №2262-ХІІ є протиправною, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо посилання апелянта в апеляційній скарзі та те, що рішенням суду по справі №620/4935/21 не встановлено, що смерть ОСОБА_2 (сина позивача) безпосередньо пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає дані твердження необґрунтованими, оскільки рішенням судів по справам №620/1742/19 та №620/4935/21 на ОСОБА_1 розповсюджується дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ та Закону №2262-ХІІ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року прийнято у відповідності до вимог законодавства, а доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року у справі №620/8173/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: Т.Р. Вівдиченко

М.М. Заїка