Справа № 159/388/25
Суддя: Смалюх Р. Я.
Дата ухвалення: 2025-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/388/25
Провадження № 2-а/159/79/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 рокум.Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Клевецької О.М.,

позивача не з`явився,

відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в якому просив суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №2692 від 09.01.2025 (далі оскаржувана постанова), якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 09.01.2025 відповідач прийняв постанову №2692 якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та наклав штраф у розмірі 25 500,00 грн у зв`язку з тим, що позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 19.00 год 05.11.2024 за повісткою, яку отримав 05.11.2024, чим порушив абз. 1, 7 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова є незаконною. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана постанова прийнята неуповноваженою на те посадовою особою, про що свідчать висновки постанови Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №522/22225/21, ґрунтується на доказах які є недостатніми для встановлення його вини, зокрема звертає увагу суду на відсутність свідків під час складання акту відмови від отримання повістки. Вважає, що оскаржувана постанова не може бути законною, оскільки у ній не зазначено до яких саме суб`єктів правопорушення належить позивач (призовник, військовозобов`язаний, резервіст). Додатково звертає увагу суду на примітку до ст. 210 КУпАП, яка виключає адміністративну відповідальність за неуточнення даних, які можуть бути отримані шляхом інформаційної взаємодії з інших баз даних, реєстрів, які є у розпорядженні органів державної влади. Також вважає розмір накладеного адміністратвного стягнення у максимальній його межі таким, що накладене без врахування вимог ст. 33 КУпАП. Враховуючи наведене, вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог ст. 33, 256, 278, 235, 286 КУпАП, ст. 62 Конституції України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у відзиві позовні вимоги заперечив, просив у їх задоволенні відмовити. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що позивач є військовозобов`язаним, а тому повинен з`являтися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначений в повісті строк та місце. Зазначає, що позивач відмовився отримати повістку про необхідність його прибуття 05.11.2024, що підтверджується актом відмови від отримання повістки від 05.11.2024. Відповідно до встановленого порядку зберігання відеозаписів у ІНФОРМАЦІЯ_4 , технічні засоби фіксації мають обмежений термін зберігання даних, що становить 30 календарних днів. Після закінчення цього терміну відеофайли видаляються автоматично, а тому відеозапис відмови позивача від отримання повістки відсутній.

Керуючись положеннями ст.ст. 235, 251 КУпАП, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, п. 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 вважає оскаржувану постанову законною, а позовні вимоги безпідставними.

Ухвалою від 22.01.2025 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), витребував у відповідача докази, справу призначив до судового розгляду на 03.02.2025.

У судове засідання 03.02.2025 прибув позивач, відповідач не з`явився. Представник відповідача 03.02.2023 до початку судового засідання подав витребувані судом документи.

В судовому засіданні ухвалою суду від 03.02.2025 оголошено перерву до 13.02.2025.

У судове засідання 13.02.2025 позивач і відповідач не з`явились. Представник відповідача до початку судового засідання подав відзив на позовну заяву у якому просив суд розглядати справу за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити.

Позивач 13.02.2025 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Оскільки сторони були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явилися і не повідомили про причини неявки, суд вважає з можливе розглянути справу по суті за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи.

ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 у категорії військовозобов`язаних, користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 07.02.2025, військово-облікові дані уточнив 20.05.2024, зазначене підтверджується копією електронного військово-облікового документа від 24.01.2025 з додатку Резерв+.

19.12.2024 старший офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 склав на ОСОБА_1 протокол №2692 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідно до якого 05.11.2024 під час дії особливого періоду військовозобов`язаний ОСОБА_1 був оповіщений уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність прибуття на 19.00 год 05.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних, проходження військово-лікарської комісії і подальшого призову на військову службу по мобілізації в особливий період. Проте ОСОБА_1 у визначений йому час та дату без поважних причин не прибув, чим порушив абз. 1, 7, ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Розгляд справи призначений на 14.30 год 09.01.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачу роз`яснені положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП під підпис. З протоколом позивач ознайомився під підпис, надав свої зауваження в яких заперечив фаакт його оповіщення про необхідність прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_2 , другий примірник протоколу отримав.

09.01.2025 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняв постанову №2692, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00 грн. Постанова обґрунтована тим, що 05.11.2024 під час дії особливого періоду військовозобов`язаний ОСОБА_1 був оповіщений уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність прибуття на 19.00 год 05.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних, проходження військово-лікарської комісії і подальшого призову на військову службу під час мобілізації в особливий період. Проте ОСОБА_1 у визначений йому час та дату без поважних причин не прибув, чим порушив абз. 1, 7, ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У копії постанови є відмітка про отримання її позивачем.

З копії повістки №1802 від 05.11.2024 видно, що вона виписана на ім`я позивача про необхідність його прибуття за адресою місцезнаходження відповідача на 19.00 год 05.11.2024 для уточнення облікових даних і проходження військово-лікарської комісії. У розписці до цієї повістки ім`я особи яка отримує повістку на співпадає з іменем особи, на яку вписана ця повістка. У повістці є відмітка про відмову особи в отриманні повістки.

З копії акта відмови від отримання повістки від 05.11.2024 видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у зв`язку з небажанням отримувати повістку відмовився від отримання повістки про його виклик на 19.00 год 05.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Текст повістки ОСОБА_1 доведено о 18.30 год 05.11.2024. Цей акт підписано двома особами: інструктором та старшим солдатом, із зазначенням їхніх прізвищ та ініціалів, біля яких проставлені підписи.

З витягу з бази ІНФОРМАЦІЯ_3 видно, що ОСОБА_1 перебуває у «розшуку» за не оновлення облікових даних (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») з 23.11.2024 по 22.11.2025, дата звернення 22.11.2024.

Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась, зокрема указами № 272/2024 від 06.05.2024, № 470/2024 від 23.07.2024, востаннє на 90 діб Указом Президента України №27/2025 від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4221-IX від 15.01.2025.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє особливий період.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма КУпАП є бланкетною. Тому, для того щоб настала відповідальність за нею, необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення закону про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вони порушують, а також чи винувата особа у їх вчиненні.

Лише підтвердження усіх зазначених вище обставин може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП).

У п. 12 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою КМУ №154 від 23.02.2022 (далі Положення), зазначені повноваження керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, серед яких, зокрема, розгляд справ про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладення адміністративних стягнень.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (п. 7 Положення).

Згідно з п.1 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У п. 9 Положення визначені завдання покладені на територіальні центр комплектування та соціальної підтримки.

Отже законодавець не розділяє територіальні центри комплектування та соціальної підтримки під час здійснення ними повноважень визначених у п. 9 Положення тих які мають статус юридичної особи і на тих, які цього статусу не мають, право керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 235 КУпАП, прямо передбачено п. 12 Положення.

Атому, притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП входить до повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відповідно і особи, яка тимчасово виконує його обов`язки.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №522/22225/21 не є релевантним доведенню неповноважності ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки суд у цій справі не вирішував цього питання, а прийнята постанова стосувалась можливості стягнення судового збору з бюджетних асигнувань відповідача, який не має статусу юридичної особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до зазначеної вище повістки, позивач зобов`язаний був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 05.11.2024, а тому день вчинення правопорушення та день його виявлення співпадають 05.11.2024.

Отже, оскаржувана постанова від 09.01.2024 прийнята в межах тримісячного строку визначеного ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 19.12.2024 позивачу під підпис роз`яснені його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і завчасно повідомлено про розгляд справи 09.01.2025.

Отже, у позивача було вдосталь часу (20 днів) для того, щоб скористатися правовою допомогою адвоката чи ознайомитися з матеріалами справи, а тому відповідач не довів порушення його прав передбачених ст. 268 КУпАП, у тому числі права на правовий захист.

Також суд не погоджується з твердженням позивача, що в оскаржуваній постанові не зазначено до яких суб`єктів правопорушення він належить.

У першому реченні після слова «УСТАНОВИВ» оскаржуваної постанови, зазначено: «05 листопада 2024 року під час дії особливого періоду військовозобов`язаний ОСОБА_1 …».

Отже, стверджуване позивачем порушення не відповідає фактичним обставинам справи.

Суд не застосовує примітку до ст. 210 КУпАП, як підставу для незастосування до позивача положень ст. 210, 210-1 КУпАП, з таких підстав.

Відповідно до неї, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі Закон №1951-VIII), Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

До Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру, зокрема, персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 1951-VIII). Інформація, яка належить до персональних даних та вноситься до Реєстру, визначена у ст. 7 цього Закону, до якої законодавець у п. 7-1 відніс номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 1951-VII передбачений обов`язок призовника, військовозобов`язаного та резервіста подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.

У ч. 3 ст. 14 Закону № 1951-VII визначений перелік персональних даних, які органи ведення реєстру одержують шляхом електронної інформаційної взаємодії. У ній не передбачено такої можливості для отримання даних зазначених у п. 7-1 ч. 1 ст. 7 Закону № 1951-VII (номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти).

У цій справі позивачу не ставиться у провину порушення порядку оновлення військово-облікових даних, а тому зазначена примітка не може бути застосована у цій справі.

Отже, зазначена примітка до ст. 210 КУпАП може бути застосована, щодо адміністративних правопорушень пов`язаних з оновленням/не оновленням військовозобов`язаним своїх облікових даних, а не щодо правопорушень пов`язаних із неприбуттям за повісткою.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Крім того, в абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Отже, у громадян України, у тому числі у військовозобов`язаних, яким є позивач, існує обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Невиконання цього обов`язку буде порушенням абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що ставиться у провину позивачу оскаржуваною постановою, та становитиме склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Порядок перевірки військово-облікових документів та вручення військовозобов`язаним повісток в особливий період регулюється «Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 (далі Порядок).

Відповідно до пунктів 38 Порядку у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та поліцейські.

У районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки резервістам та військовозобов`язаним повістка вручається військовослужбовцями або працівниками таких центрів (п. 39 Порядку).

Під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським (п. 40 Порядку).

У п. 41 Порядку зазначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Перевірка чинності повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проводиться шляхом зчитування QR-коду за допомогою технічних засобів, які дають змогу відтворити відомості, зазначені у повістці, у тому числі засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зокрема з використанням мобільного додатка. Повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (у тому числі роздруковані), та повістки, оформлені на бланку, мають однакову юридичну силу (п. 41-1, 41-2 Порядку).

Отже, зазначеним Порядком врегульовано оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до вимог якого залучення свідків до процедури оформлення відмови військовозобов`язаного від отримання повістки не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Надана відповідачем копія повістки №1802 від 05.11.2024 відповідає формі встановленій для повістки у додатку №1 до Порядку, містить всі необхідні реквізити зазначені у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин.

У п. 9 Положення, визначені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, серед яких - здійснення заходів оповіщення та призову громадян: на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

У п. 14 Положення зазначено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема, відповідає за: - військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; -мобілізаційну готовність територіального центру комплектування та соціальної підтримки; - своєчасне та повне виконання завдань, покладених на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки; - здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву) та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до порядку мобілізаційного розгортання, визначеного Міноборони та Генеральним штабом Збройних Сил, а також на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до п. 15 Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема, зобов`язаний: - забезпечувати виконання особовим складом територіального центру комплектування та соціальної підтримки поставлених перед ним завдань; - розроблення та уточнення плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території, а також разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування розроблення та виконання плану заходів щодо утримання бази мобілізаційного розгортання в готовності до використання за призначенням; - забезпечувати разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування виконання плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території; - здійснювати контроль за веденням персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронюванням військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час в місцевих держадміністраціях, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах (крім СБУ та розвідувальних органів).

Чинне законодавство не містить обмежень щодо періодичності здійснення оповіщення особи, чи щодо неможливості здійснення оповіщення особи, яка користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, суд дійшов висновку, що питання оповіщення військовозобов`язаних, призовників та резервістів є виключною компетенцією територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Її потреба визначається виходячи із завдань мобілізаційних планів, стану військового обліку в органі військового управління, отриманих ним завдань тощо.

В умовах військової агресії російської федерації проти України, втручання будь-яких органів та осіб в можливість та порядок проведення оповіщення, не у встановлений законом спосіб, може мати вкрай негативні наслідки для обороноздатності України та шкодитиме національним інтересам держави та суспільним інтересам.

Наданий відповідачем акт відмови від 05.11.2024 відповідає формі встановленій додатком №2 до Порядку. У ньому зазначено про доведення ОСОБА_1 про прибуття на 19.00 год 05.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказані посади осіб які склали цей акт, зазначені їх прізвища та ініціали, проставлені їхні підписи.

Однак, відповідно до пп.1 п. 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу є відеозапис ознайомлення з її змістом у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2). Такого відеозапису відповідач суду не надав.

Відповідно до п.2, 3 розділу IV Зберігання, використання та видача фото- і відеозаписів, Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації, затвердженої Наказом МОН №532 від 06.08.2024 (далі - Інструкція) строк зберігання на сервері фото- та відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 днів з дати завантаження відповідної інформації. Строк зберігання відеозаписів за рішенням керівника ТЦК та СП може бути збільшено, зокрема, у разі використання їх у рамках розслідування кримінального провадження та/або в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення як джерел доказів.

Отже, знаючи, що позивач не прибув за повісткою 05.11.2024 керівник відповідача міг вжити заходів для продовження зберігання відеозаписів, якщо у діях позивач вбачався склад адміністративного правопорушення і він мав намір здійснювати заходи з притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, у суду відсутні допустимі докази здійснення оповіщення ОСОБА_1 про необхідність його прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 19.00 год 05.11.2024.

Зазначений вище акт відмови від 05.11.2024 разом з повісткою №1802 від 05.11.2024 могли б додатково підтверджувати здійснення оповіщення позивача за умови наявності відеозапису про це. Відповідно до вимог пп. 1 п. 41 Порядку та ч. 2 ст. 74 КАС України, самостійно ці документи, без відповідного відеозапису, не можуть бути допустимими та достатніми доказами проведення оповіщення ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, наслідком чого є відсутність складу цього правопорушення, що є підставою для закриття провадження в адміністративній справі за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Виходячи з мотивів наведених вище, суд вважає, що оскаржувана постанова прийнята не на підставі вимог закону, що є порушенням ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку,застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є протиправною, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. Постанову про адміністративне правопорушення №2692 від 09.01.2025 належить скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 605,60 грн необхідно стягнути в його користь з відповідача.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №2692 від 09.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування сторін та інших учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 13.02.2025.

Головуючий:Р. Я. Смалюх