Справа № 160/23324/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/23324/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Ільков В.В.) в адміністративній справі №160/23324/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлені листом № 324709 від 04.07.2024, щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до страхового стажу періодів роботи: з 29.10.1984 по 30.05.1985, 01.08.1985 по 22.07.1987, з 06.10.1987 по 02.10.1988, 02.11.1988 по 16.02.1989, з 13.04.1989 по 08.09.1989, з 11.10.1989 по 31.12.1992;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:

з 16 березня 2024 року зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до її страхового стажу періоди роботи з 29.10.1984 по 30.05.1985, 01.08.1985 по 22.07.1987, з 06.10.1987 по 02.10.1988, 02.11.1988 по 16.02.1989, з 13.04.1989 по 08.09.1989, з 11.10.1989 по 31.12.1992,

з 16 березня 2024 року перерахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи з 29.10.1984 по 30.05.1985, 01.08.1985 по 22.07.1987, з 06.10.1987 по 02.10.1988, 02.11.1988 по 16.02.1989, з 13.04.1989 по 08.09.1989, з 11.10.1989 по 31.12.1992 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоди її трудової діяльності з 29.10.1984 по 30.05.1985, 01.08.1985 по 22.07.1987, з 06.10.1987 по 02.10.1988, 02.11.1988 по 16.02.1989, з 13.04.1989 по 08.09.1989, з 11.10.1989 по 31.12.1992 через те, що на титульній сторінці трудової книжки виправлено дату народження заявника. Такі дії відповідача вважає неправомірними, оскільки згідно із чинним на час заповнення трудової книжки законодавством обов`язок ведення трудових книжок покладається роботодавців, що повністю виключає провину особи, у недоліках заповнення трудової книжки. Наведене стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що трудова книжка позивача НОМЕР_2 , оформлена з порушенням вимог Інструкції № 58, запис першого (титульного) аркушу зроблено з порушенням, а саме: наявне виправлення у році дати народження позивача та у році заповнення документу (01.12.1982). Запис про перше місце роботи датується 04.08.1982, що значно різниться у часі з датою заповнення титульної сторінки трудової книжки. З огляду на наведене, вважає, що при розрахунку, до страхового стажу позивача не підлягає зарахуванню періоди роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_2 , окрім періодів, які підтверджено довідками про роботу, а саме: архівною випискою від 30.04.2024 ; 4, архівною довідкою від 10.04.2024 № Ж-717-В/25-2, від 29.03.2024 № 22, свідоцтво про народження дітей, диплом та даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов6язкового державного соціального страхування.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

19.03.2024 позивач, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком №2121, що підтверджується заявою про призначення пенсії разом з розпискою-повідомленням.

У додаток до заяви про призначення пенсії позивачем були додані такі документи: паспорт, РНОКПП, диплом НОМЕР_3 , свідоцтво про народження НОМЕР_4 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_5 , свідоцтво про народження НОМЕР_6 , свідоцтво про народження НОМЕР_7 . Скан-копія трудової книжки надана в ПФУ 05.12.2022.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) №35 від 26.03.2024 ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 16.03.2024 року.

26.04.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою допризначення у зв`язку з наданням додаткових документів.

У додаток до заяви надано: архівна довідка від 10.04.2024 №14-717-В/25-02, видана архівним відділом Криворізької міської ради, довідка №22 від 29.03.2024, видана АТ ДТЕК «Дніпровські Електромережі», довідка про заробітну плату №302 від 11.04.2024 АТ ДТЕК «Дніпровські Електромережі», довідка №2401 від 20.03.2024, видана КП «ДБКЛПД» ДОР.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №35 від 02.05.2024 було повідомлено:

«...Виходячи з вищевикладеного гр. ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії щодо допризначення стажу, набутого до 01.01.2004 р. та прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в частині обчислення пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату №302 від 11.04.2024.

Після надходження акту перевірки зазначеної довідки перерахунок пенсії буде проведено на підставі поданої заяви зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону...».

24.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою допризначення у зв`язку з наданням додаткових документів. У додаток до заяви надано документи з ГК ЛМСМ Узбекістану, а саме: наказ №4 від 04.08.1982 року про прийняття на роботу, наказ №35 від 09.09.1984 про звільнення з роботи, архівна довідка №36-111 від 30.04.2024 року.

31.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою допризначення у зв`язку з наданням додаткових документів. У додаток до заяви надано документи свідоцтво про шлюб НОМЕР_8 , витяг з державного реєстру актів цивільного стану №7, свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_9 .

Однак, пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 невраховані періоди її роботи, а саме: з 29.10.1984 по 30.05.1985, з 01.08.1985 по 22.07.1987, з 06.10.1987 по 02.10.1988, з 02.11.1988 по 16.02.1989, з 13.04.1989 по 08.09.1989, з 11.10.1989 по 31.12.1992 р.р.

Не погоджуючись з розрахунком страхового стажу ОСОБА_1 звернулась 05.06.2024 до відповідача, з питанням роз`яснення причин не врахування записів трудової книжки НОМЕР_2 .

Листом від 04.07.2024 за №324709 Пенсійний орган повідомив позивача про те, що при заповненні трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 допущено помилку, запис першого (титульного) аркушу зроблено з порушенням, а саме: наявне виправлення у році дати народження позивача та у році заповнення документу (01.12.1982). При цьому запис про перше місце праці датується 04.08.1982 року, тобто значно різниться у часі з датою заповнення титульної сторінки трудової книжки.

Таким чином, при розрахунку, до страхового стажу незараховано періоди роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_2 , окрім періодів, які підтверджено довідками про роботу, а саме: архівною випискою від 30.04.2024 року №4, архівною довідкою від 10.04.2024 року №Ж-717-В/25-02, від 29.03.2024 №22, свідоцтвами про народження дітей № НОМЕР_7 та № НОМЕР_10 , дипломом НОМЕР_11 та даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач вважаючи протиправним дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, оформлені листом № 324709 від 04.07.2024, щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 29.10.1984 по 30.05.1985, з 01.08.1985 по 22.07.1987, з 06.10.1987 по 02.10.1988, з 02.11.1988 по 16.02.1989, з 13.04.1989 по 08.09.1989, з 11.10.1989 по 31.12.1992 р.р. звернувся до суду із цією позовною заявою, за захистом своїх порушених прав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди: з 29.10.1984 по 30.05.1985, 01.08.1985 по 22.07.1987, з 06.10.1987 по 02.10.1988, 02.11.1988 по 16.02.1989, з 13.04.1989 по 08.09.1989, з 11.10.1989 по 31.12.1992.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому розмір пенсії особи яка звернулась за нею визначається індивідуально залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого у свою чергу сплачувались страхові внески.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах спірних правовідносин позивачем заявлено позовні вимоги щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи: з 29.10.1984 по 30.05.1985, 01.08.1985 по 22.07.1987, з 06.10.1987 по 02.10.1988, 02.11.1988 по 16.02.1989, з 13.04.1989 по 08.09.1989, з 11.10.1989 по 31.12.1992.

Підставою ж для відмови пенсійного органу у зарахуванні вищевказаних періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу стало те, що при заповненні трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 допущено помилку, запис першого (титульного) аркушу зроблено з порушенням, а саме: наявне виправлення у році дати народження позивача та у році заповнення документу (01.12.1982). При цьому запис про перше місце праці датується 04.08.1982 року, тобто значно різниться у часі з датою заповнення титульної сторінки трудової книжки.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до означених тверджень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.

Так, на момент заповнення трудової книжки позивача була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція №162).

Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки», за змістом пункту 4 якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність покликань відповідача на наявне виправлення на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_2 у році дати народження позивача, оскільки цифра « 6» дійсно лише більш наведена, відносно інших записів.

При цьому, дата народження ОСОБА_1 , зазначена у її трудовій книжці, відповідає вказаній у її паспорті громадянина України 15 березня 1964 року.

Щодо дати заповнення трудової книжки серії НОМЕР_2 , судом апеляційної інстанції встановлено, що вона дійсно має виділення в році заповнення документа (01.12.1982р.). Поряд з цим, суд першої інстанції вірно встановив, що вона заповнювалась за першим місцем роботи позивача російською мовою «Навоийский горком Комсомола Узбекистана», печатка на титульній сторінці, відповідає печатці проставленій після запису №4 від 10.09.1984 про звільнення за ст.38 КЗоТУзбРСР.

На підтвердження періоду роботи позивачем відповідачу було надано (документи російською мовою) видані архівом «Новоийской областной Администрации Президента Республики Узбекистан: приказ №4 по Новоийскому горкому Комсомола Узбекистана от 4 августа 1982 года, тов.Жидкая (Штарк) ОСОБА_2 - принята на должность второго статиста горкомакомсомола с 4 августа 1982 года и приказ №35 по Новоийскомугоркому Комсомола Узбекистана от 9 сентября 1984 года, тов. ОСОБА_3 уволена по собственному желанию от 09.09.1984 год.».

Відтак, зазначене дійсно підтверджує, що трудова книжка НОМЕР_2 заповнювалась за першим місцем роботи ОСОБА_1 в період з 04.08.1982 по 10.09.1984.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідної тривалості, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

За наведених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмовляючи позивачу у зарахуванні означених спірних періодів трудової діяльності до страхового стажу, відповідач діяв протиправно, а тому з метою захисту прав та законних інтересів позивача є необхідність для зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу роботи, періоди роботи позивача з 29.10.1984 по 30.05.1985, з 01.08.1985 по 22.07.1987, з 06.10.1987 по 02.10.1988, з 02.11.1988 по 16.02.1989, з 13.04.1989 по 08.09.1989, з 11.10.1989 по 31.12.1992, та провести з 16.03.2024 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року в адміністративній справі №160/23324/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник