Справа № 363/398/25
Суддя: Чірков Г. Є.
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Чіркова Г.Є., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії начальника адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 капітана ОСОБА_2 та начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 , вчинені 10 грудня 2024 року та 13 грудня 2024 року при складанні протоколу, розгляді справи та винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності;

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 №1383 від 13.12.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення щодо позивача;

- стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 800 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 10 грудня 2024 року ОСОБА_1 затримано працівниками поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де останньому повідомлено про те, що він не перебуває на обліку військовозобов`язаних та не має при собі військово-облікового документа. ОСОБА_1 повідомив співробітникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що він вчасно зареєструвався в реєстрі «Резерв+», але уповноважені особи відмовилися отримувати інформацію з мобільного телефону позивача, за наслідком чого щодо ОСОБА_1 того ж дня складено протокол №1383 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в зв`язку з відсутністю у останнього військово-облікового документа.

Позивач не погоджується із зазначеною постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 №1383 від 13 грудня 2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, а також порушення права на захист.

28 січня 2025 року ухвалою суду відкрито письмове провадження і запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Як вбачається з журналу реєстрації вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, вказану ухвалу про відкриття провадження з позовною заявою та додатками до неї відповідачем отримано 30 січня 2025 року.

Разом з тим, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем не подано, а відтак, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України, в межах строку встановленого ч. 1 ст. 286 КАСК України.

Враховуючи, що розгляд справи вирішено проводити у порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, то відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення №1383 від 10 грудня 2024 року ОСОБА_1 , 10 грудня 2024 року близько 15 год. 15 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи військовозобов`язаним, під час дії мобілізації в особливий період не мав при собі військово-облікового документа, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 13 грудня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний протокол складено в присутності ОСОБА_1 , який при його підписанні зазначив, що з правопорушенням не погоджується, оскільки має військово-обліковий документ в електронному вигляді.

12 грудня 2024 року представником ОСОБА_1 Шевчишиним Р.О., на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) направлено клопотання про відкладення розгляду протоколу про адміністративне правопорушення на іншу дату в зв`язку із перебуванням адвоката на сесії в інституті післядипломної освіти КНУ ім. Тараса Шевченка в період часу з 13 по 21 грудня 2024 року.

13 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 згідно ст. 284 КУпАП винесено постанову №1383 про те, що ОСОБА_1 10 грудня 2024 року близько 15 год. 15 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи військовозобов`язаним, під час дії мобілізації в особливий період, не мав при собі військово-облікового документа, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 25 500 грн.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/7/607 від 17 січня 2025 року на заяву адвоката Шевчишина Р.О. направлено копію зазначеної вище постанови, яку адвокатом отримано в той же день.

Отже, процесуальний строк для подачі позову позивачем пропущено з поважних причин, який поновлено ухвалою про відкриття провадження від 28 січня 2025 року.

Згідно даних військово-облікового документу «Резерв +» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , ВОС 600543, номер в реєстрі оберіг НОМЕР_2 , дані уточнено 27 червня 2024 року.

27 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області із заявою, зареєстрованою в ЄО за №24244, про те, що 10 грудня 2024 року близько 12 год. 40 хв. його затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , у приміщенні якого він перебував проти своєї волі до 16 год., де йому у цей час співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 погрожували фізичною розправою та спричинили тілесні ушкодження (середнього ступеня тяжкості згідно висновку експертного дослідження ДСУ «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» №043-373-2024 від 07 січня 2025 року), після чого доставили до іншого приміщення, в якому утримували до обідньої пори наступного дня, а також під загрозою застосування фізичного насильства змусили віддати їм особисті речі та мобільний телефон.

В позові йдеться про те, що ОСОБА_1 спричинив собі тілесні ушкодження по вині співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 , коли вистрибнув з другого поверху.

Згідно даних витягу з облікової бази «Оберіг», ОСОБА_1 з 08 грудня 2024 року розшукується за порушення правил військового обліку.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та м. Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

За правилами ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, суд зазначає, що частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В контексті зазначених норм апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, даних що підтверджують вчинення позивачем правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Згідно із пунктом 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок), військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо:

фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками;

здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами;

подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до пункту 4 Порядку, одним із завдань військового обліку є своєчасне оформлення військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 20 Порядку встановлено, що військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Військово-обліковими документами є:

- для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;

- для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного;

- для резервістів - військовий квиток.

Згідно з абзацом сімнадцятим пункту 79 Порядку, проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього. Отже, Урядом визначено закритий перелік військово-облікових документів для призовників та військовозобов`язаних. Цей перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню іншими виконавчим органами не підлягає.

Відповідно до п.п. 1-11 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559, військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа». Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами Електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559. Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.

Відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У разі коли відомості, зазначені у графах 1-5, 13 та 14 військово-облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, він вважається недійсним.

Відповідність відомостей, зазначених у військово-обліковому документі на бланку, відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, перевіряється через:

електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ (орган СБУ, розвідувальний орган).

Військово-обліковий документ в електронній формі та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.

Відомості про сформований військово-обліковий документ в електронній формі відображаються у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Перелік відомостей, які мають бути зазначені у електронному військово-обліковому документу в електронній формі вказані в пункті 8. При цьому в такому документі відсутні відомості на підставі якого виду військово-облікового документу він сформований.

Також слід вказати, що відповідно до п. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Крім того, відповідно до п. 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до п. 49 52 вказаного Порядку №560 у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу.

Право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уповноваженим вручати повістки (далі - уповноважені представники).

Перевірка військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років може здійснюватися:

у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України - представниками органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби;

за місцем проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах) - уповноваженими представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або поліцейськими.

Під час перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.

Підпунктом пп. 10-1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487) встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Відповідно до абз. 5 п. 54 Порядку №560 у разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. №1487 або Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка.

Відповідно до п. 19 Порядку №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 3 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 16 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ № 560 від 16 травня 2024 року, керівники територіальних органів (підрозділів) поліції з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження про проведення заходів мобілізації відповідного голови (начальника) обласної, Київської та Севастопольської міської, районної держадміністрації (військової адміністрації) організовують проведення поліцейськими перевірок в осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, та у разі відсутності у такої особи військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) чи наявності інформації в реєстрах та базах (банках) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, про розшук такої особи здійснення адміністративного затримання та доставлення такої особи до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року, національна поліція за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ та розвідувальних органів (яке має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані (за наявності), передбачені статтею 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, підставу (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи), надісланим у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС, здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ. У разі відсутності технічної можливості передачі даних такі звернення надсилаються в паперовій формі (додаток 20).

Принагідно слід зазначити, що відповідно до Закону України № 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року, який набув чинності 19 травня 2024 року статтю 210 КУпАП доповнено приміткою: «Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи».

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основним завданням Реєстру є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України.

Згідно ч. 1, п. 3, 5 ч. 2, ч. 5 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру). Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

Держатель Реєстру організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України «Про публічні електронні реєстри»; надає органам адміністрування та ведення Реєстру право доступу до бази даних Реєстру.

Органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

По справі встановлено, що позивач 10 грудня 2024 року у ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомив уповноваженим співробітникам, що військово-обліковий документ він має в електронному вигляді в своєму телефоні.

В матеріалах справи наявна роздруківка інформації з «Резерв+», де вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , ВОС 600543, номер в реєстрі оберіг 8, дані уточнено «27 червня 2024 року», міститься відмітка «Дані уточнено вчасно».

Отже, суд доходить висновку про те, що співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 під час оформлення протоколу 10 грудня 2024 року мали можливість дослідити електронний додаток «Резерв+» і встановити наявність військово-облікового документу або його відсутність.

Суд зазначає, що функціонал мобільного за стосунку «Резерв+» надає можливість користувачу сформувати електронний військово-обліковий документ, в якому відображається дата останнього використання такої функції.

Враховуючи наведені вище норми законодавства слід діти висновку, що призовник, резервіст, військовозобов`язаний на вимогу уповноваженої на перевірку військово-облікових документів посадової особи може надати такий документ як в електронній, так і в письмовій формі. Підстави, за яких електронна форма не враховується, визначені вказаними вище нормативними актами.

Водночас, за змістом спірної постанови суть порушення, яке, на думку відповідача, вчинив позивач, полягає у непред`явленні військово-облікового документа та його відсутності при собі.

При цьому, під час перевірки електронних документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки мав здійснювати фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів.

Однак, уповноважений працівник ІНФОРМАЦІЯ_3 такої перевірки електронного документу ОСОБА_1 не здійснив та будь-яких доказів на спростування цьому суду не надав.

Отже, маючи можливість отримати інформацію про позивача як військовозобов`язаного з інших відомчих реєстрів (примітка до ст. 210 КУпАП), службовими особами відповідача її не використано, що доводить відсутність всебічного та повного встановлення всіх обставин справи.

За таких умов, підстав вважати, що позивач не мав при собі військово-обліковий документ, який може бути в електронному вигляді, у суду немає.

Зазначене ґрунтується на судовій практиці суду апеляційної інстанції у постанові від 14 січня 2025 року, справа №945/2292/24.

При цьому, на обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Будь-які докази стороною відповідача в обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови згідно ст.ст. 72-77 КАС України суду не надано.

Відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення, сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

За таких обставин, сам лише факт винесення постанови про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не може слугувати доказом вини останнього.

Отже, суд вважає, що в даній ситуації не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що дає підстави стверджувати про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, коли всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь згідно ст. 62 Конституції України.

Відповідачем не надано суду жодних доказів вини ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні, що в свою чергу ставить під сумнів правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Беручи до уваги викладене, за вказаних умов оскаржувану постанову не можна визнати законною, яка підлягає скасуванню, а позов про це частковому задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови №1383 від 13 січня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення.

Відтак судом встановлено підстави для задоволення позову і захисту прав позивача.

Що стосується інших доводів позову в частині порушення права позивача на захист та розгляд адміністративної справи всупереч клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, то суд зазначає наступне.

Так, суд вважає, що розклад занять студента після дипломної освіти не може вважатися поважною причиною неприбуття адвоката на розгляд справи до відповідача, оскільки публічний інтерес та необхідність своєчасного вирішення справи в сфері порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію під час дії в Україні воєнного стану та в умовах надання Україною відсічі збройній агресії РФ, значно переважає приватні інтереси адвоката. Таке вручання є пропорційним, переслідує легітимну мету і є необхідним у демократичному суспільстві. При цьому участь адвоката і особи щодо якої складено протокол при розгляді справи згідно ст. 268 КУпАП України не є обов`язковою і їх неявка до відповідача розгляду справи не перешкоджає.

При цьому, клопотання адвоката про відкладення розгляду справи не є обов`язковим для відповідача, коли сам ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим, на розгляд справи до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув і про поважні причини такої неявки не повідомив.

У період введення в Україні воєнного стану та функціонування усіх органів державної влади і Збройних Сил України в умовах дії особливого періоду, коли постає нагальна необхідність у незалежному виконанні громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, відповідач мав підстави розглянути справу щодо ОСОБА_1 за відсутності останнього та його захисника.

Доводи позову про інше суд відкидає, як неспроможні.

Відтак, право на захист відповідача при розгляді справи ІНФОРМАЦІЯ_8 13 грудня 2024 року не порушено, коли в справах про адміністративне правопорушення особа реалізовує право на захист та правову допомогу самостійно, шляхом залучення відповідного адвоката. Участь адвоката при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковою, коли протокол про адміністративне правопорушення не підлягає оскарженню в порядку адміністративного оскарження чи в порядку адміністративного судочинства, оскільки за своєю правовою природою та змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи.

А тому, з цих підстав порушених прав на захист ОСОБА_1 в діях відповідача при вирішенні справи за ч. 3 ст. 210 КУпАП, суд не вбачає і в цій частині підстав для задоволення позову не встановлено.

Що стосується посилання в позові на незаконне затримання Вишгородським РУП в Київській області, подальше утримання позивача у ІНФОРМАЦІЯ_7 , спричинення йому тілесних ушкоджень по вині співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 , вилучення особистих речей, то суд зазначає наступне.

Так, за наявності відповідних підстав зазначені обставини можуть бути предметом відповідного розслідування в порядку КПК України за зверненням ОСОБА_1 про це від 27 грудня 2024 року.

Отже, правова оцінка вказаним обставинам має бути надана відповідним органом досудового розслідування в порядку передбаченому КК України та КПК України, щодо меж судового розгляду в цій справі згідно ст.ст. 2, 286 КАС України не входить.

У той же час, дії Вишгородського РУП ГУНП в Київській області щодо затримання ОСОБА_1 в порядку КУпАП цій справі не оскаржуються.

Доводи позову про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 спричинено по вині співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 є необґрунтованими, оскільки ці обставини в установленому законом порядку за наслідком відповідного розслідування не встановлювалися, які суд до уваги не приймає та які не мають правового значення для висновку (в розумінні вимог ст. 286 КАС України) щодо законності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, коли в діянні ОСОБА_1 судом встановлено відсутність складу зазначеного правопорушення.

Отже, доводи позову у вказаній вище частині суд відхиляє, які підставою для його задоволення бути не можуть.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За відсутності в діянні позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, наявні підстави для задоволення позову шляхом визнання протиправною і скасування постанови відповідача від 13.12.2024 року із закриттям провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. А тому з огляду на положення ст. 286 КАС України, підстав для визнання окремих дій співробітників ТЦК протиправними суд в цій справі не вбачає, і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості вчинених ним дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що вищевказані витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими і підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, 17 січня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Шевчишиним Р.О. укладено договір про надання правничої допомоги.

Згідно додатку №2 та акту виконаних робіт №3 до вказаного вище договору, адвокатом Шевчишиним Р.О. надано ОСОБА_1 послуги із ознайомлення із матеріалами справи про адміністративне правопорушення №1383 вартістю 800 грн., консультації вартістю 1 600 грн. та підготовки позовної заяви з додатками до неї до суду вартістю 6 400 грн., що загалом становить 8 800 грн.

Встановлено, що спір в цій є не складним, справа розглядалася в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, предмет доказування в якій не потребує вивчення значного обсягу фактичних даних, обсяг та складність оформлених процесуальних документів не є значними.

Беручи до уваги викладене, а також обсяг виконаних процесуальних дій представником відповідача, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 800 грн. є завищеними та підлягають зменшенню до 4 400 грн., які пропорційно до розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 2 200 грн.

Крім того, враховуючи, що позов задоволено частково, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 243, 246, 250, 286 КАС України,

вирішив:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову №1383 від 13 грудня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., а також витрати та професійну правничу допомогу в розмірі 2 200 грн., а всього 2 805 (дві тисячі вісімсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його підписання, шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт НОМЕР_3 , виданого Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 06 серпня 2003 року, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Суддя