Справа № 240/10071/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/10071/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Житомирській області щодо відмови у задоволенні його рапорту від 23.02.2024 про звільнення зі служби в Національній поліції України за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" з 11.03.2024;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Житомирській області змінити в наказі №206 о/с від 24.04.2024 начальника ГУ НП в Житомирській області підстави звільнення, з п.6 ч.1 ст.77 Закон України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) на п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 11.03.2024.

Аргументуючи заявлені позовні вимоги вказав, що проходив службу в органах Національної поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області, мав звання старшого сержанта поліції. Пояснює, що неодноразово подавав рапорти на звільнення зі служби в поліції із зазначенням дати звільнення, у зв`язку із прийняттям рішення проходити службу у Державній прикордонній службі, тому була суттєва дата звільнення із органів Національної поліції, однак йому відмолено, у зв`язку із відсутністю зазначених поважних підстав. Натомість, у подальшому Головне управління Національної поліції у Житомирській області (далі також - Управління, Національна поліція, відповідач, ГУНП) прийняло оскаржуваний наказ, яким звільнило зі служби з підстав п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", тобто у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за невихід на службу у період з 01.04.2024 по 24.04.2024 без обґрунтування причин.

З такими діями посадових осіб управління позивач не погоджується, вважає протиправними, а прийнятий наказ таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 31.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

14.06.2024 від представника Головного управління Національної поліції у Житомирській області надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Висловлюючи свою правову позицію з приводу спірних правовідносин, зауважив, що за невихід на службу у період з 01.04.2024 по 24.04.2024, проведене службове розслідування, за результатами якого на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, у результаті визнання відомостей такими, що знайшли своє підтвердження, які стали підставою для його проведення.

Представник Головного управління Національної поліції у Житомирській області вважає, що оскаржуваний наказ винесений в межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України "Про Національну поліцію" та Дисциплінарним статутом Національної поліції України, а тому доводи викладені у позовній заяві, є такими, що не відповідають дійсності. Наголосив, що позивача було правомірно звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Крім того, як зазначалось вище, підстав для задоволення рапорту про звільнення "за власним бажанням" в Головного управління Національної поліції у Житомирській області не було, а тому позовна вимога про визнання протиправними дій щодо відмови у задоволенні рапорту від 23.02.2024 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" з 11.03.2024 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду від 21.06.2024 у задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції в Житомирській області про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі №240/10071/24 відмовлено.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вказує наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області.

26.02.2024 позивач подав до Головного управління Національної поліції в Житомирській області рапорт, в якому просив його звільнити зі служби в поліції з 11.03.2024, у зв`язку із тим, що його не влаштовував рівень грошового забезпечення, умови проходження служби та прийняттям ним рішення про подальше проходження служби у Державній прикордонній службі.

У відповідь на рапорт позивача Головне управління Національної поліції в Житомирській області листом №934/105/01/12-2024 від 08.03.2024 повідомило про відмову у задоволенні його рапорту в частині дати звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.

На службі позивач перебував до 31.03.2024.

01.04.2024 о 08 годині 00 хвилин під час проведення цільового інструктажу добового наряду виявлено, що позивач не з`явився на цільовий інструктаж та про причину своєї неявки керівництво не повідомив, про що доведено т.в.о начальнику ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Вадиму Жикевичу відповідними рапортами від 01.04.2024: інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 01.04.2024 лейтенанта поліції Василя Сторожука, відповідального по ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області капітан поліції Павла Бурикіна, начальника СРПП ВП №1 капітаном поліції Олексія Левицького та заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 .

У свою чергу т.в.о начальник ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Вадим Жикевич супровідним листом №2922/211/01-2024 від 01.04.2024 направив на адресу начальника Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Дмитра Геращенка матеріали для організації та проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем.

За фактом порушення службової дисципліни позивачем начальник Коростенського РУП Головного управління Національної поліції в Житомирській області №130 від 01.04.2024 видав наказ "Про призначення та проведення службового розслідування" №7 від 26.01.2023 та наказом №151 від 19.04.2024 продовжив термін проведення службового розслідування до 30.04.2024.

За висновком службового розслідування від 24.04.2024, затвердженим начальником Коростенського РУП Головного управління Національної поліції в Житомирській області, підстави, що слугували для проведення службового розслідування, визнано такими, що знайшли своє підтвердження, невихід на службу позивача в період з 01.04.2024 по 24.04.2024 без обґрунтування причин визнано прогулом та порушенням правил внутрішнього розпорядку.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області №805 о/с від 24.04.2024 до ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби (позивач ознайомився з таким наказом 24.04.2024) та наказом від 24.04.2024 №206 о/с, вказане дисциплінарне стягнення реалізоване шляхом звільнення зі служби в поліції за п. 6. ч.1. ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Наказ №206 о/с від 24.04.2024 позивач вважає протиправним, просить змінити в такому наказі підстави звільнення, зокрема п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) на п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 11.03.2024.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII) встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У частині 1 статті 18 Закону №580-VIII передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною 1 ст. 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідності до ч.2 ст.1 Статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їх повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейські виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижуючи честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватись правил внутрішнього розпорядку.

Положеннями ч.3 ст.1 Статуту встановлено, що до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст.12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Приписами ст.13 Статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до положень ст.14 Статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини 7 статті 19 Статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з частиною 8 статті 19 Статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частиною 2 статті 22 Статуту передбачено, що наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Перелічені у статті 13 Статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Відповідно до ч.10 ст.14 Статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за №1355/32807 (далі - Порядок №893).

Пунктом 1 розділу 2 Порядку №893 передбачено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за на5гвмості достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 1 розділу 5 Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Приписами п.п.2 та 3 розділу 4 Порядку №893 визначено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Згідно з п. 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

На підставі п.1 Розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення

Відповідно до п.4 розділу 6 Порядку №893 в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

Положеннями ст. 16 Статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Як свідчать матеріали справи підставою для прийняття Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області оскаржуваного наказу слугував факт порушення позивачем службової дисципліни (невихід на службу без поважних причин, про що посадовими особами Коростенського РУП Головного управління Національної поліції в Житомирській області складені відповідні акти про відсутність, які містяться в матеріалах справи).

З метою проведення своєчасного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, відповідно до статей 14, 15 та 26 Статуту, керуючись наказом МВС України від 07.11.2018 №893, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 №1355/32807, начальником Коростенського РУП Головного управління Національної поліції в Житомирській області №130 від 01.04.2024 видано наказ "Про призначення та проведення службового розслідування" №7 від 26.01.2023 за фактом порушення службової дисципліни позивачем та наказом №151 від 19.04.2024 продовжено термін проведення службового розслідування до 30.04.2024.

Під час проведення службового розслідування позивач відмовився надавати письмові пояснення з приводу ситуації яка склалася, лише вказав, що 26.02.2024 звертався з рапортом до керівництва Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо звільнення зі служби за власним бажання, однак у березні 2024 року отримав відмову у його задоволенні та до 31.03.2025 перебував на службі.

Невихід на службу пояснив тим, що не має бажання проходити службу в Національній поліції України. Станом на 01.04.2024 на лікарняному позивач не перебував.

З метою з`ясування у ході службового розслідування обставин події було опитано начальника сектору превенції відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП капітана поліції ОСОБА_3 , який пояснив, що 01.04.2024, відповідно до графіку несення служби, заступив відповідальним по відділу поліції №1 КРУП. Під час проведення цільового інструктажу встановив відсутність на службі позивача, який не повідомив причину своєї відсутності. За даним фактом було складено рапорт від 01.04.2024 та повідомлено керівництво підрозділу.

Також під час службового розслідування опитано начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП капітана поліції ОСОБА_4 , який пояснив, що 01.04.2024 позивач не вийшов на службу та повідомив, що не має бажання проходити службу в Національній поліції України, інших пояснень позивач не надав.

Крім того, у ході службового розслідування опитано інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , який пояснив, що 01.04.2024, під час проведення цільового інструктажу встановив, що позивач не прибув на службу. Втім, відповідно до графіку несення служби особовим складом відділу поліції №1 повинен був заступити у складі наряду ГРПП №2, однак причину невиходу на службу не пояснив Про дану подію ОСОБА_5 повідомив рапортом керівництво підрозділу.

Дисциплінарною комісією було встановлено, що позивач 26.02.2024 звернувся до керівництва Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - ГУНП) з рапортом про звільнення зі служби в поліції з 11.03.2024. Даний рапорт направлений рекомендованим листом до ГУНП та зареєстрований у відділі документального забезпечення ГУНП за вх. № 823 від 29.02.2024. Після візування рапорт надійшов до управління кадрового забезпечення ГУНП за вх. №938 від 05.03.2024. За результатами розгляду рапорту про звільнення працівниками УКЗ ГУНП ОСОБА_1 направлено відповідь №934/105/01/12-2024 від 08.03.2024 та надано роз`яснення відповідно до листа НПУ від 31.05.2021 №6684/01/12-2021 "Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням", а саме інформовано, що відповідно до статті 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. У той час, згідно з п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. Водночас норми Закону №580-VIII та інші нормативно-правові акти, що регламентують проходження служби в поліції, не визначають коли поліцейський повинен подати такий рапорт. У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII зазначено, що до приведення законодавства України у відповідність до цього Закону акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить йому.

Тобто, підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні рапорту позивача слугував факт керуванням роз`яснень викладених у листі Національної поліції України від 31.05.2021 №6684/01/12-2021 "Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням", зокрема недотримання вимог Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114).

У свою чергу, позивач не погоджується із оскаржуваним наказом та вважає, що такий підлягає скасуванню, у зв`язку із відсутністю у його діях дисциплінарного проступку. Пояснює, що неодноразово звертався до керівництва із проханням звільнити його зі служби саме з 11.03.2024 (у матеріалах справи наявна копія рапорту позивача датованого 26.02.2024, в якому просив звільнити його зі служби з 11.03.2024).

Отже, спірні відносини між учасниками справи виникли з приводу звільнення позивача зі служби у Національній поліції.

Згідно з п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Відповідно до ч.2 ст.77 №580-VІІІ днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Пунктом 10 Положення №114 передбачено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "ж" пункту 64 Положення №114 визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

За приписами пункту 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Отже, відповідач пояснюючи підстави, які слугували прийняттю рішення, яким відмовлено у задоволенні рапорту позивача від 26.03.2024 про звільнення за власним бажанням посилається на лист Національної поліції України від 31.05.2021 №6684/01/12-2021 "Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням" щодо необхідності розгляду таких рапортів поліцейських з дотриманням вимог установлених пунктом 68 Положення №114.

Втім суд не вважає такі підстави обґрунтованими, оскільки такий лист не є нормативно-правовим актом, а має лише рекомендаційний характер, з огляду на, що його вимоги не є обов`язковими для виконання.

У даному випадку, підпункт "ж" пункту 64 Положення №114 суперечить положенням п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VІІІ, адже встановлює додаткові умови для звільнення зі служби за власним бажанням (зокрема повідомлення прямого начальника про прийняте рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення та зазначення поважних причин для звільнення), що фактично звужує право на звільнення за власним бажанням.

Тому у даному випадку підлягає застосуванню саме положення п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VІІІ як норма акта вищої юридичної сили, якими передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, за власним бажанням. При цьому, зазначений пункт не містить умов щодо зазначення поліцейським поважних причин для звільнення чи необхідності попереджати прямого начальника про прийняте ним рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення.

Пунктом 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

У постанові від 06.06.2023 по справі №380/7509/22 Верховний Суд звернув увагу, що у відносинах звільнення за власним бажанням діє правило за яким, звільнення у порядку пункту 68 Положення №114 є одностороннім волевиявленням працівника-поліцейського, який подав рапорт про звільнення за власним бажанням, він у будь-який момент до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту може його відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, і він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин.

Верховний Суд в постанові від 05.02.2020 по справі №819/744/16 зазначив, що позиція законодавця, передбачена Постановою №114, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо. В межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Суд дослідивши викладені учасниками справи доводи та врахувавши той факт, що позивач 26.02.2024 подав до керівництва рапорт, в якому просив його звільнити за п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VІІІ з 11.03.2024 вказавши підстави, які слугували прийняття такого рішення, однак такий не був задоволений безпідставно, оскільки підстави вважати, що ОСОБА_1 змінив своє рішення щодо звільнення за власним бажанням матеріали справи не містять.

Внаслідок чого, посилання відповідача в якості підстави для відмови у звільненні позивача у зв`язку із недотриманням вимог пункту 68 Положення №114 та враховуючи лист Національної поліції України від 31.05.2021 №6684/01/12-2021 "Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням", суд вважає необґрунтованим.

Пунктом 2 розділу І Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 №1235, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.12.2016 за №1668/29798 (Порядок №1235), визначено, що рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

Підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, з-поміж іншого, є звільнення зі служби в поліції (розділ ІІ Порядку).

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №1235 та Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 №1235, підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу. Таким документом є власноручно написаний рапорт у довільній формі.

Як свідчать матеріали справи відповідач не заперечує факту подання позивачем рапорту від 26.02.2024, а також того, що вказаний рапорт не відкликано позивачем.

Таким чином, суд вважає, що з огляду на встановлені обставини справи позивач правомірно очікував на звільнення з підстав п.7 ч.1 ст.77 Закону №580-VІІІ (за власним бажанням), а тому відповідач зобов`язаний був звільнити його за поданим від 26.02.2024 з 11.03.2024.

Невинесення відповідачем наказу про звільнення позивача за рапортом датованим 26.02.2024 свідчить про протиправність дій відповідача.

При цьому, слід відмітити, що при прийнятті рішення про звільнення позивача та винесення оскаржуваного наказу начальник ГУНП у Житомирській області повинен був врахувати факт відсутності волевиявлення на проходження подальшої служби в Національній поліції, про що повідомляв позивач у рапорті від 26.02.2024, однак вказаний факт не враховано.

Слід наголосити, що приймаючи рішення про звільнення позивача зі служби у Національній поліції з підстав п.6 ч.1 ст.77 Закон №580-VІІІ (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Натомість відповідач, не урахувавши всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про звільнення позивача, порушив вимоги законодавства, що регулюють порядок звільнення зі служби в поліції, та прийняв рішення про звільнення позивача без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про незаконність наказу відповідача від №206 о/с від 24.04.2024 про звільнення позивача зі служби в Національній поліції.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що Головним управлінням Національної поліції у Житомирській області під час розгляду справи не доведено, що дії вчинені у межах повноважень та із дотриманням процедури, в порядок та спосіб, що передбачені законом, за наявності для цього фактичних та правових підстав було необґрунтовано винесено оскаржуваний наказ з підстав п.6 ч.1 ст.77 Закон України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), а тому такий підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, на думку суду, позивач обрав неефективний спосіб захисту, а тому для належного захисту його прав вважає порушене право позивача на даному етапі, підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції у Житомирській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.02.2024 про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням із врахуванням викладених судом висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, відповідно статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами та не спростовані відповідачем під час розгляду даної справи, суд підсумовуючи наведене вище вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (Старий бульвар, 5/37, м.Житомир, 10008. ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 26.02.2024 про звільнення зі служби в Національній поліції України за п.7 ч.1 ст.77 Закон України "Про національну поліцію" №580-VII від 02.07.2015 з 11.03.2024.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Житомирській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.02.2024 про звільнення зі служби в Національній поліції України на п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" №580-VII від 02.07.2015 (за власним бажанням) із врахуванням викладених судом висновків.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 10 лютого 2025 р.

10.02.25