Справа № 460/7270/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 460/7270/24 пров. № А/857/20847/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року (суддя Борискін С.А., ухвалена в м.Рівне) у справі № 460/7270/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дії та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати ОСОБА_1 розмір щорічної до Дня Незалежності України у 2023 році разової грошової виплати членам сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни передбаченої ст.12 Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону №367-ХІV від 25.12.1998, яка передбачає розмір разової грошової виплати для учасників бойових 5 (п`ять) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми разової грошової виплати; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини разової щорічної до Дня Незалежності України грошової виплати за 2023 рік у розмірі 9465,00 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою справу направити на продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.

Оскільки апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі положень ст. 312 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною першою, другою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, законодавством регламентовано строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна права позиція відображена Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Цей спір стосується нарахування та виплати позивачу у 2023 році одноразової грошової допомоги до Дня Незалежності.

Згідно частини сьомої статті 20 БК України, частини п`ятої статей 12-15, частини першої статті 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", частини третьої статей 6-1-6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" Кабінет Міністрів України 21.07.2023 прийняв постанову №754 "Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань".

Зазначеною постановою, серед іншого, затверджено Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - Порядок №754).

Відповідно до пункту 4 Порядку №754 отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 10-1, 11 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до 24 серпня поточного року включно, яким грошову допомогу не виплачено станом на 1 жовтня, мають право звернутися щодо її виплати до Пенсійного фонду України (його територіального органу за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) та отримати її до 1 листопада поточного року.

Відтак, 1 листопада відповідного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги, і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж та, яка була йому нарахована, а перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправними дій щодо ненарахування щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" слід обраховувати з 2 листопада відповідного року.

Таким чином, встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом закінчився 01.05.2024.

Позивач звернувся до суду 07.07.2024, тобто пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Верховний Суд у постановах від 11.07.2019 у справі № 0940/1181/18, від 31.10.2019 у справі № 823/1915/18, від 22.01.2020 у справі № 826/4464/17, від 16.07.2020 у справі № 487/3042/16-а, висловив позицію, згідно якої пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Соціальна виплата у вигляді щорічної разової грошової допомоги, носять щорічний характер (регулярні платежі), тому про порушення свого права позивач мав бути обізнаний на кожне 1 число місяця, що настає за місяцем, у якому повинна здійснюватись така виплата.

Позивач не заперечує у позові та доданих до нього документах про отримання такої допомоги на власний банківський рахунок в серпні 2023 року. Тобто, на момент виплати щорічної разової грошової допомоги до 24 серпня позивач володів інформацією про суму нарахованої допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку, банк зобов`язується приймати й зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування й видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 ст.6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності, що передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку.

Безготівкові кошти, які перебувають на рахунках у банках, є об`єктом права власності в розумінні ст.190 ЦК України.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постанові від 10.09.2018 у справі №905/3542/15.

Суд першої інстанції вірно вказав, що відтак, в будь-якому випадку, користуючись банківським рахунком позивач володіє інформацією про фінансові операції із зарахування чи списання коштів на її банківському рахунку, зокрема, і інформацією про залишок коштів на такому рахунку. Одночасно, звертаючись до відповідача із заявою про виплату спірної допомоги, позивач вже знав, що виплата допомоги здійснена не у відповідності до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В даному випадку отримання особою листа від розпорядника інформації у відповідь на її заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права.

Стосовно покликання позивача на запровадження та дію на території України воєнного стану та проходження ним військової служби з виконанням посадових обов`язків із захисту та оборони України на підтвердження поважності причин пропуску до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Верховний Суд в ухвалі від 21.07.2022 у справі № 127/2897/13-ц наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Верховний Суд у постанові від 28.11.2022 у справі № 140/11951/21 зазначив, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково необхідно брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що лише сам по собі факт проходження ОСОБА_1 військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України в умовах воєнного стану з покладенням на нього завдань та обов`язків відповідно до посадової інструкції не може бути достатньою підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Доказів безпосереднього перебування позивача у зонах бойових дій, виконання обов`язків військової служби поза межами міста Рівне, що унеможливлювали б вчасне звернення до суду, до матеріалів справи долучено не було.

Тому, в будь-якому випадку, досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02.12.2021 у справі №640/20314/20).

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, при цьому такі обставини повинні бути підтверджені належним чином.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач не наводить жодних причин пропуску строку звернення до суду, які були об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення чи пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, зокрема, через запровадження і дію на території України воєнного стану.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, а відтак є правові підстави для повернення такого позову.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 308, 309, 312, 315, 316, 321, 325, 328, 383 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року у справі №460/7270/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга