Справа № 380/18953/24
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 рокусправа № 380/18953/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув порядку спрощеного позовного провадження адміністративну праву за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною і скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Франківський ВДВС, відповідач), в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Гошковича Романа Ігоровича від 29 квітня 2024 року про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання рішення суду у справі №380/22273/21.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державний виконавець діяв недобросовісно та не пересвідчився в повноті виконання боржником у виконавчому провадженні рішення суду у справі №380/22273/21, що перебувало на примусовому виконанні. Сума коштів, що надійшла позивачу як стягувачу у виконавчому провадженні, є суттєво меншою, аніж розрахована виходячи із розміру прожиткового мінімуму за 2021 рік. Проте державний виконавець не з`ясовував в боржника, яким чином ним проведено розрахунки на виконання рішення суду, а також не реагував на клопотання стягувача та скарги до його начальника, натомість прийняв передчасне та незаконне рішення про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2.

На стадії відкриття провадження в цій адміністративній справі суд вивчив аргументи позивача, наведені ним в заявах по суті спору та з процесуальних питань щодо дотримання строків звернення до суду за цим позовом та сплати судового збору. За наслідками оцінки цих аргументів суд ухвалив визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом та поновив його, а також звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за звернення до суду.

Франківський ВДВС подав відзив на позов, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Повідомив, що боржник скерував державному виконавцю повідомлення про виконання рішення суду в частині перерахунку сум грошового забезпечення стягувача та скерування до головного розпорядника бюджетних коштів відомостей про потребу в коштах для виконання рішення суду №380/22273/21. Після надходження коштів боржник добровільно виконав рішення суду шляхом перерахування відповідних коштів, на підтвердження чого надав державному виконавцю платіжну інструкцію №5457 від 09.10.2023. З огляду на це державний виконавець мав визначені ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» підстави для закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2.

Суд вивчив аргументи сторін, наведені в заявах по суті спору, дослідив долучені до матеріалів справи докази та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі №380/22273/21 (https://www.reyestr.court.gov.ua/Review/110520993), яке набрало законної сили 20.06.2023, суд, серед іншого:

- визнав протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 НГУ щодо неправильного нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 2020-2021 років (щодо визначення розрахунковою величиною для визначення посадового окладу прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, а не із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);

- зобов`язав ВЧ НОМЕР_1 НГУ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 01.01.2021 по 30.04.2021, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

24.07.2023 на примусове виконання рішення суду в цій частині суд видав стягувачу виконавчий лист №380/22273/21.

06.09.2023р. державний виконавець Франківського ВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2.

10.10.2023 позивач отримав на банківську картку від ВЧ НОМЕР_1 НГУ кошти в сумах 3021,38 грн., 3073,09 грн., 257,21 грн., без деталізації призначення платежу. Стягувач звернувся до державного виконавця з клопотаннями про витребування від боржника документів та письмових пояснень щодо повного виконання рішення суду, у клопотаннях ОСОБА_1 ставив питання про необхідність надання боржником повних, ґрунтовних та достовірних розрахунків сум, нарахованих на виконання рішення суду №380/22273/21.

19.10.2023 до Франківського ВДВС надійшов лист боржника №50/02/33-1854, відповідно до якого стверджується про вжиття заходів до виконання рішення суду у справі №380/22273/21 щодо перерахунку розміру грошового забезпечення та скерування запиту до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня про потребу в коштах для виконання рішення суду.

29.04.2024 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», обґрунтовану так: «Згідно повідомлення ВЧ НОМЕР_1 НГ України від 12.10.2023 з вихідним номером 50/02/33-1854, рішення суду виконано в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №5461 від 09.10.2023.».

Стягувач в квітні та липні 2024 року скаржився начальнику Франківського ВДВС на бездіяльність державного виконавця щодо виконання рішення суду в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 та інших проваджень, відкритих на виконання рішення суду №380/22273/21, повідомляв, що на його рахунок надійшли кошти у розмірі, що є очевидно заниженим та недостатнім для підтвердження повного виконання рішення суду. ОСОБА_1 в скаргах нагадував, що ще в жовтні 2023 року звертався до державного виконавця з клопотаннями про витребування від боржника документів та письмових пояснень щодо повного виконання рішення суду №380/22273/21, в клопотанні ОСОБА_1 ставив питання про необхідність надання боржником повних, ґрунтовних та достовірних розрахунків сум, нарахованих на виконання рішення суду №380/22273/21, з огляду на недостатність отриманих коштів для повного виконання рішення суду.

За результатами розгляду скарг ОСОБА_1 начальник Франківського ВДВС повідомив, що державний виконавець вжив всіх дій визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також про закінчення проваджень, відкритих на підставі виконавчих листів, виданих на виконання рішення суду у справі №380/22273/21, з огляду на виконання рішення суду.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права та мотивами їх застосування при оцінці встановлених обставин справи та аргументів сторін:

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII" (далі - Закон №1404).

Відповідно до ст.1, ч.1 ст.3, ч.1 ст.5 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1). Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно ст.39, ст.40, ст.41 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9).

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз наведених вище норм закону дозволяє зробити висновок, що державний виконавець зобов`язаний вживати усіх заходів, необхідних для своєчасного виконання судового рішення в повному обсязі. Для досягнення цієї мети наділений широким обсягом повноважень, в тому числі витребовувати у боржника належні та достатні докази на підтвердження факту виконання вимог виконавчого документа, а також застосовувати штрафні санкції у випадку, якщо боржник не виконує рішення без поважних причин.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої визначених у п.9 частини першої статті 39 Закону № 1404, приймається лише у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з цієї підстави приймається вмотивована постанова, яка має містити виклад встановлених виконавцем обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення, а також засоби їхнього встановлення.

Суд, перевіривши постанову державного виконавця Франківського ВДВС про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 на відповідність критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, керується такими мотивами:

державний виконавець перед прийняттям оскарженої постанови був зобов`язаний пересвідчитися, що боржник виконав відповідне зобов`язання відповідно до резолютивної частини рішення суду, наведеної у виконавчому листі. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом є будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання, а обов`язок надання таких доказів виконавцю законом покладено на боржника у виконавчому провадженні. У випадку наявності сумнівів щодо змісту рішення державний виконавець міг звернутися до суду з поданням про роз`яснення судового рішення та/або встановлення порядку та способу його виконання.

Рішенням суду, на виконання якого видано виконавчий лист № 380/22273/21, що є предметом спірного виконавчого провадження, боржника було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення стягувача за період 01.01.2021 по 30.04.2021, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, ВЧ НОМЕР_1 з метою виконання рішення №380/22273/21 була зобов`язана вчинити певні дії з метою перерахунку розміру грошового забезпечення стягувача за вказаний період та виплати різниці, а саме:

1) обчислити розмір посадового окладу стягувача за вказаний в рішенні період, виходячи із визначеної судом бази нарахування (2270 грн. замість 1762 грн.);

2) визначити розмір усіх інших складових грошового забезпечення стягувача за вказаний в рішенні період, що обчислюються у відсотковому відношенні (кратно) до розміру його посадового окладу;

3) визначити різницю між обчисленим на виконання рішення суду розміром грошового забезпечення стягувача за вказаний в рішенні період, та фактично виплаченим забезпеченням за цей же період;

4) виплатити різницю, визначену у наведеному вище порядку, стягувачу;

5) повідомити державного виконавця про вчинені на виконання рішення суду дії та надати докази (розрахунок, підписаний уповноваженою особою ВЧ, платіжні документи, що підтверджують перерахування стягувачу коштів у сумі, що відповідає розрахунку тощо).

Оскаржена постанова обґрунтована отриманням повідомлення боржника від 12.10.2023 про виконання рішення суду в повному обсязі. Разом з тим, аналіз змісту повідомлення боржника свідчить про те, що такий не містить будь-яких розрахунків, проведених на виконання рішення суду. Більше того, це повідомлення не містить навіть згадки про суму, нараховану на виконання рішення суду. Отже, це повідомлення є просто твердженням, декларацією боржника, проте ніяк не доводить виконання ним вимог виконавчого документа. Суд також враховує, що стягувач ще в жовтні 2023 року звертав увагу виконавця на неналежне виконання боржником рішення суду та просив витребувати відповідні розрахунки, проте виконавець це клопотання проігнорував і прийняв оскаржене рішення через пів року, не вчинивши будь-яких дій для того, щоб пересвідчитися у належному виконанні боржником вимог виконавчого документа. Начальник ВДВС міг усунути цей недолік роботи виконавця в порядку контролю за виконавчим провадженням на підставі статті 74 Закону №1404, розглядаючи дві скарги стягувача на бездіяльність державного виконавця, проте не скористався цією можливістю та надав стягувачу формальні відписки, що не містять відповіді на аргументи скаржника.

Оскільки державний виконавець не надав суду доказів вчинення дій для витребування в боржника (ВЧ НОМЕР_1 ) розрахунку грошового забезпечення стягувача, виконаного на виконання рішення суду у справі № 380/222273/21, то це підтверджує обґрунтованість аргументів позивача про протиправну бездіяльність виконавця, що призвела до прийняття необґрунтованого рішення про закінчення виконавчого провадження. Адже виконавець, приймаючи оскаржувану постанову, просто констатував виплату боржником стягувачу коштів на виконання рішення суду (навіть не вказавши їх суму), проте не пересвідчитися у правильності здійсненого перерахунку грошового забезпечення відповідно до резолютивної частини рішення суду. За таких обставин постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно, - за відсутності доказів, які б підтверджували факт належного повного виконання судового рішення боржником.

Підсумовуючи наведені мотиви суд дійшов висновку, що відповідач ухилився від виконання своїх обов`язків та реалізації наданих законом повноважень щодо контролю за виконанням боржником вимог зобов`язального характеру; як наслідок, виконавець зробив нічим не обґрунтований висновок про фактичне виконання рішення суду без належної перевірки цієї обставини, що призвело до прийняття незаконного рішення про закінчення виконавчого провадження. Це рішення порушує права стягувача у виконавчому провадженні та підлягає скасуванню. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а сторони не надали суду доказів понесення судових витрат,

Керуючись ст.ст. 19-22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,287,295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Р.Гошковича від 29.04.2024 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2.

Судові витрати не розподіляти.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович