Справа № 420/35694/24
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Слободянюка К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітряних Сил, буд. 6; ) про визнання протиправною відмову щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років в зарахуванні вислуги років на пенсію та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, в якій позивач просить:

визнати протиправною відмову комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років в зарахуванні вислуги років на пенсію в календарному обчисленні капітану 1 рангу ОСОБА_1 періоду роботи в Миколаївському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні Державної спеціальної (воєнізованої) гірничорятувальної (аварійно-рятувальної) служби Міністерства надзвичайних ситуацій України, з 10.02.2006 р. по 02.02.2010р., оформлену витягом із протоколу № 6 від 30.08.2024р.;

зобов`язати Міністерства оборони України зарахувати до вислуги років на пенсію в календарному обчисленні капітану 1 рангу ОСОБА_1 періоду роботи в Миколаївському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні Державної спеціальної (воєнізованої) гірничорятувальної (аварійно-рятувальної) служби Міністерства надзвичайних ситуацій України, з 10.02.2006 р. по 02.02.2010р., на підставі довідки № 01/2-151 від 25.11.2021 р. Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - ДВГРЗ), як правонаступника ВГРЗ.

Ухвалою від 19.11.2024 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

11.12.2024р. (вх. № ЕС/73228/24) від Міністерства оборони України до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

11.12.2024р. (вх. № ЕС/73231/24) від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи.

12.12.2024 р. (вх. № ЕС/73916/24) представником позивача до канцелярії суду подано відповідь на відзив на позовну заяву.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу проведено перерахунок вислуги років на пенсію, з яким він не згодний. Питання зарахування позивачу вислуги років на пенсію винесено на розгляд комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років із долученням відповідних обґрунтувань у вигляді рапорту щодо зарахування до вислуги років на пенсію в календарному обчисленні строку служби у Миколаївському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні Державної спеціальної (воєнізованої) гірничорятувальної (аварійно-рятувальної) служби Міністерства надзвичайних ситуацій України, з 10.02.2006 р. по 02.02.2010р. на посадах : диспечер, старший диспечер, рятувальник, помічник командира взводу. Проте позивачу відмовлено у зарахуванні вказаного стажу до вислуги років з посиланням на відсутність відповідної довідки кадрової служби. Позивач вважає відмову протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси.

Від відповідача Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що за змістом довідки № 01/2-151 від 25.11.2021 р. Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій, позивач на вказаних посадах працював, а не проходив службу у період 10.02.2006 р. по 02.02.2010р. У цій довідці міститься посилання на накази № 8 від 09.02.2006, № 10 від 20.02.2006, № 23 від 06.04.2006, № 42 від 16.05.2008, № 12 від 01.02.2010, але самі накази (витяги або копії) ні на розгляд комісії, ані до суду не надані. Відповідач вважає, що позивач не надав на розгляд Комісії Міністерства оборони України документів на підтвердження проходження служби в підрозділах цивільного захисту, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 здійснено підрахунок вислуги років без врахування періоду роботи у Миколаївському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні Державної спеціальної (воєнізованої) гірничорятувальної (аварійно-рятувальної) служби Міністерства надзвичайних ситуацій України з 10.02.2006 р. по 02.02.2010р.

Згідно довідки № 01/2-151 від 25.11.2021 р. Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій, ОСОБА_1 працював у Миколаївському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні з 10.02.2006 р. (наказ № 8 від 09.02.2006р.) по 02.02.2010р. (наказ № 12 від 01.02.2010 р.) на посадах:

Диспечер з 10.02.2006 (№ 8 від 09.02.2006р.) по 20.02.2006;

Страший диспечер з 21.02.2006 (наказ № 10 від 20.02.2006) по 05.04.2006;

Рятувальник з 06.04.2006 (наказ № 23 від 06.04.2006) по 05.04.2006;

Помічник командира взводу з 19.05.2008 (наказ № 42 від 16.05.2008) по 02.02.2010 (наказ № 12 від 01.02.2010).

На розгляд засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років, яке відбулось 30.08.2024р. у м. Києві винесено питання зарахування вислуги років на пенсію в календарному обчисленні капітану 1 рангу ОСОБА_1 періоду роботи в Миколаївському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні Державної спеціальної (воєнізованої) гірничорятувальної (аварійно-рятувальної) служби Міністерства надзвичайних ситуацій України, з 10.02.2006 р. по 02.02.2010р. (особова справа №112 УОС ВМС).

Як вбачається зі змісту протоколу Комісії № 6 від 30.08.2024р., на час розгляду Комісією питання вислуги років капітана 1 рангу ОСОБА_1 довідку кадрових органів цивільного захисту про проходження служби, яка підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах від Державної служби України з надзвичайних ситуацій надано не було, тому за результатами голосування ухвалено рішення про відмову у зарахуванні до вислуги років на пенсію періоду роботи позивача у Миколаївському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні Державної спеціальної (воєнізованої) гірничорятувальної (аварійно-рятувальної) служби Міністерства надзвичайних ситуацій України, з 10.02.2006 р. по 02.02.2010р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких приписів законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення, визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2262-ХІІ, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Відповідно до ст. 17-1 Закону №2262-XII визначено, що обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 затверджено порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (далі - Порядок №393).

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2014 року №530 затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі - Положення №530).

Відповідно до п.2.10 цього Положення, перед представленням військовослужбовців до звільнення з військової служби управління (відділ) персоналу уточнює дані про проходження ними служби, а в необхідних випадках і дані про навчання в цивільних вищих (або колишніх середніх) навчальних закладах до прийняття (призову) на військову службу, підтверджує в послужних списках з їх особових справ періоди служби та іншої діяльності, що підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні, і окремо - на умовах, передбачених пунктом 2.2 цього розділу, або на пільгових умовах, після чого разом з відповідними підрозділами персоналу.

Абзацом 3 пункту 2.12 Положення № 530 передбачено, що обчислення вислуги років чи загального страхового стажу для призначення пенсій здійснюється: фінансово-економічними управліннями командувань видів Збройних Сил України за поданням відповідних підрозділів персоналу - особам офіцерського складу, військовослужбовцям військової служби за контрактом рядового складу, сержантського та старшинського складу управлінь (відділів) оперативних (повітряних) командувань, з`єднань і військових частин, що належать до їх складу, а також офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом рядового складу, сержантського та старшинського складу військових частин, підпорядкованих Міністерству оборони України, що займають посади, призначення на які здійснюються наказами командувачів військ оперативних командувань, командирів повітряних командувань (по особовому складу), їм відповідних і нижче.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.2, 6 п. 2.1 Положення № 530, особам, звільненим з військової служби, які мають право на пенсію відповідно до Закону, до вислуги років для призначення пенсії зараховується, зокрема:

служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

За змістом п. 2.9 Положення № 530 обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється за послужним списком та іншими документами з особової справи військовослужбовця.

Документами, що підтверджують окремі періоди військової служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах, є:

довідки архівних і військово-лікувальних закладів;

переліки посад льотного складу, посад управлінь з`єднань підводних човнів і з`єднань тральщиків, служба в яких підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах, затверджені наказами Міністра оборони України;

листи обліку: льотної роботи військовослужбовців льотного складу, стажу плавання військовослужбовців Військово-Морських Сил Збройних Сил України (Військово-Морського Флоту СРСР) та Державної прикордонної служби України (Прикордонних військ СРСР), виконання стрибків з парашутом військовослужбовців, служба яких пов`язана із систематичними стрибками з парашутом, роботи водолазами під водою;

витяги з наказів командирів військових частин або повідомлення військових частин, управлінь (відділів) особового складу (персоналу), управлінь (відділів) кадрів або управлінь (відділів) мобілізації та комплектування відповідних штабів про час проходження військовослужбовцями служби у високогірних місцевостях, в укріплених районах СРСР із залученням до несення бойового чергування в спорудах оборонних позицій у складі бойових обслуг;

довідки кадрових органів Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, про службу в цих військових формуваннях, яка підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах;

дипломи, посвідчення, довідки і повідомлення цивільних вищих та інших навчальних закладів про час навчання в цих навчальних закладах для зарахування часу навчання до вислуги років та загального страхового стажу;

інші документи, що підтверджують періоди дійсної військової служби в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, служби в органах Міністерства внутрішніх справ СРСР та держав - учасниць СНД.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно довідки № 01/2-151 від 25.11.2021 р. Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій, ОСОБА_1 працював у Миколаївському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні з 10.02.2006 р. (наказ № 8 від 09.02.2006р.) по 02.02.2010р. (наказ № 12 від 01.02.2010 р.) на посадах: Диспетчер з 10.02.2006 (№ 8 від 09.02.2006р.) по 20.02.2006; Старший диспетчер з 21.02.2006 (наказ № 10 від 20.02.2006) по 05.04.2006; Рятувальник з 06.04.2006 (наказ № 23 від 06.04.2006) по 05.04.2006; Помічник командира взводу з 19.05.2008 (наказ № 42 від 16.05.2008) по 02.02.2010 (наказ № 12 від 01.02.2010).

Довідкою № 01/2-151 від 25.11.2021 р. Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій, підтверджено факт трудових відносин з позивачем у період 10.02.2006 р. по 02.02.2010р.

З наданих до суду контрактів вбачається факт прийняття позивача на роботу за строковим трудовим договором, на підставі якого виникали трудові відносини.

У зазначеній довідці міститься посилання на накази № 8 від 09.02.2006, № 10 від 20.02.2006, № 23 від 06.04.2006, № 42 від 16.05.2008, № 12 від 01.02.2010, проте позивач не надавав цих наказів (витяги або копії) ні на розгляд комісії, ані до суду.

Документів, що підтверджують окремі періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах у розумінні п. 2.9 Положення № 530, що надавали б відповідачу підстави для висновку для обчислення вислуги років для призначення пенсії, що здійснюється за послужним списком та іншими документами з особової справи військовослужбовця, позивач на подавав. Таким чином, суд не може підміняти функції відповідача та перебирати його дискреційні повноваження, приймаючи рішення щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років в зарахуванні вислуги років на пенсію в календарному обчисленні капітану 1 рангу ОСОБА_1 , без дослідження документів щодо проходження позивачем служби у спірний період.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства у сукупності з наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову та звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до Закону, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітряних Сил, буд. 6; ) про визнання протиправною відмову щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років в зарахуванні вислуги років на пенсію та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2025 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.