Справа № 280/2126/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 280/2126/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року (суддя Кисіль Р.В.)

у справі №280/2126/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування стажу роботи позивача в період з 28.05.1984 до 10.06.1987 на території Литовської Республіки; також час роботи з 02.03.1995 до 13.05.1997 в Кооперативі «Лазурь» при ЗЗСМіІ в/о «Запоріжбудматеріали» та час роботи з 14.05.1997 до 31.12.1998 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Лазурь» с. Кірове Оріхівського району Запорізької області до стажу, з якого позивачу призначена пенсія за віком;

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу, який дає право на пенсію за віком, позивачу час роботи з 28.05.1984 до 10.06.1987 на території Литовської Республіки; також час роботи з 02.03.1995 до 13.05.1997 в Кооперативі «Лазурь» при ЗЗСМіІ в/о «Запоріжбудматеріали» та час роботи з 14.05.1997 до 31.12.1998 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Лазурь» с. Кірове Оріхівського району Запорізької області, та з урахуванням яких здійснити донарахування раніше призначеної пенсії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Судом першої інстанції за встановлених у справі обставин дійшов висновку про наявність підстав для зарахування трудового стажу позивача за період - з 02.03.1995 до 31.12.1998. Також, суд з`ясував, що дії відповідача у частині не врахування стажу позивача, набутого у республіці Литва у період з 28.05.1984 до 10.06.1987, є протиправними.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник вказує, що страховий стаж позивача становить 32 роки 6 місяців 29 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком згідно Закону №1058-IV; оскільки у позивача наявний страховий стаж, який є достатнім для призначення пенсії за віком згідно із законодавством України, підстав для врахування стажу роботи позивача на території Литовської Республіки немає. Відповідач також вважає, що позивачу правомірно не зарахований стаж за період роботи з 02.03.1995 по 31.12.1998, оскільки в записі про прийняття відсутній номер протоколу загальних зборів.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 02.11.2023 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 02.11.2023 позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

На звернення позивача від 20.12.2023, ГУ ПФУ Запорізькій області надано відповідь (лист за вих.№1224-22563/С-02/8-0800/24 від 18.01.2024), згідно якої позивачу відмовлено у врахуванні трудового стажу для призначеної раніше пенсії, а саме:

1. за період роботи з 28.05.1984 по 10.06.1987 на території Литовської Республіки, оскільки відсутній формуляр що підтверджує стаж, який набутий в Литовській Республіці. Також підставою для не зарахування стажу, набутого у Литві послугувало те, що: «…страховий стаж набутий на території іншої держави, яка підписала Договір, враховується лише для визначення права на пенсію..». Тобто якщо стаж входить в необхідний мінімум то його зараховують, а якщо понад встановлену норму то не враховують.

2. за період роботи з 02.03.1995 по 31.12.1998, оскільки в записі про прийняття у трудовій книжці відсутній реєстраційний номер протоколу загальних зборів.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За правилами ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).

Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Зі змісту наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача вбачається, що позивач працював:

- з 28.05.1984 - 05.01.1987 майстром з добичі риби на всіх типах суден;

- з 06.01.1987 10.06.1987 майстром добичі МРТРП Клайпедської бази «Океанрибфлот»

- з 02.03.1995 до 30.09.2003 краскотером Кооперативу «Лазурь» при ЗЗСМіІ в/о «Запоріжбудматеріали», 14.05.1997, розпорядженням №331 кооператив перереєстрований у ТОВ «Лазурь».

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, у пункті 10 трудової книжки позивача зазначено, що позивач був прийнятий до Кооперативу «Лазурь» краскотером, без зазначення номеру розпорядчого акту про прийняття. Але далі присутній наступний запис про перереєстрацію кооперативу «Лазурь» в ТОВ «Лазурь» розпорядженням №331 від 14.05.1997. Отже, цей запис дійсно доказує, що позивач саме в цей час перебував у трудових відносинах з цією установою.

Виходячи з діючої на час роботи позивача у спірний період з 02.03.1995 до 31.12.1998 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, в зв`язку з чим недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи якій належить трудова книжка, та відповідно не може впливати на її особисті права.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, від 19.12.2019 у справі №307/541/17, згідно якої підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

В даному випадку, як встановлено вище, записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно, не місять суперечливих відомостей про періоди роботи та узгоджуються між собою, отже є належними та допустимими доказами підтвердження стажу за вказаний спірний період з 02.03.1995 до 31.12.1998.

Стосовно періоду роботи позивача в Литовській Республіці суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Законом України від 10.01.2002 №2928-III ратифіковано Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001.

Цим Договором встановлено, що він поширюється на передбачені законодавством кожної із Сторін нижче перераховані види соціального забезпечення: в Україні - пенсії за віком; пенсії по інвалідності; пенсії за вислугу років; пенсії у разі втрати годувальника; пенсії та відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, професійного захворювання, та у випадку його смерті з цих причин; допомоги по тимчасовій непрацездатності (хворобі), по вагітності та пологах; допомоги сім`ям з дітьми; допомоги по безробіттю; допомоги на поховання.

Відповідно до положень статті 33 Договору за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 01.01.1992 на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається Стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.

Відтак, враховуючи вказані положення Договору, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про протиправне не врахування відповідачем стажу, набутого позивачем у період з 28.05.1984 до 10.06.1987.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі №280/2126/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко