Справа № 260/2040/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/2040/24 пров. № А/857/31572/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Демидюк О. В.,

представника відповідача Чубелки О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року (прийняте в місті Ужгороді суддею Гебешем С. А.; складене в повному обсязі 10 жовтня 2024 року) в адміністративній справі № 260/2040/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати незаконним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі - ГУ НП в Закарпатській області) від 14 березня 2024 року № 677 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_1 », яким вирішено звільнити зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ»;

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ НП в Закарпатській області за № 51 о/с «По особовому складу» від 15 березня 2024 року, яким відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області, з 15 березня 2024 року;

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області;

- стягнути з ГУ НП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах стягнення одного місяця та поновлення на службі в поліції.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що накладення на нього дисциплінарного стягнення, а відтак і звільнення з поліції є безпідставним, незаконним та здійснене з порушенням вимог чинного законодавства. Вказує, що відповідач наперед зробив висновок про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення. Проте на день винесення оскаржуваного наказу вина у вчиненні правопорушення постановою суду не підтверджена, а тому притягнення до цього виду дисциплінарної відповідальності є передчасним. Також зазначив, що протокол поліції, який є підставою для прийняття оскаржуваних наказів, є необґрунтованим, викладені в нього обставини не відповідають фактичним обставинам подій, які мали місце в дійсності, а діям надана невірна юридична оцінка.

У категоричній формі заперечує вживання будь-яких наркотичних засобів та психотропних речовин перед користуванням транспортним засобом, а відтак заперечує факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Зазначає, що пройшов перевірку за допомогою технічного засобу встановленого взірця на наявність стану алкогольного сп`яніння, який дав негативний результат. Це було зумовлено необхідністю спростування недостовірного повідомлення на лінію «102», що нібито водій транспортного засобу Љkoda Octavia д. н. з НОМЕР_1 створив аварійну ситуацію та може перебувати в стані алкогольного сп`яніння. Надалі у супроводі працівників поліції він прослідував до КПН «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей». У ході огляду було запропоновано надати для проведення лабораторної діагностики з метою встановлення можливої наявності в організмі речовин впливу біологічне середовище, а саме сечу. Однак, у зв`язку з фізіологічною особливістю у відведений лікарем проміжок часу не зміг надати біологічний матеріал; про вказану проблему повідомив лікаря. Позаяк була відсутня можливість лабораторно підтвердити або спростувати стан сп`яніння, то лікар не складав висновок за наслідками проведеного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, а лише склав акт медичного огляду. Також оскаржувані накази він не отримував, а про їх наявність йому стало відомо після отримання письмового пояснення у справі № 260/2843/23.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права та без урахування фактичних обставин справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Вказує, зокрема, що його вина у вчиненні правопорушення постановою суду не підтверджена, а тому притягнення його до вказаного виду дисциплінарної відповідальності є передчасним. А його вина у вчиненні порушення дисципліни, що проявилося у відмові від проходження перевірки на стан наркотичного сп`яніння, що надалі покладено в основу оскаржуваних наказів, на час звільнення не встановлена належними процесуальними документами, а тому висновок відповідача про вчинення порушення дисципліни є необґрунтованим та передчасним, позаяк службові особи поліції не наділені правом надавати оцінку цим обставинам та, відповідно, робити висновки про вину особи чи причетність до адміністративно караних дій, доки та вина не буде доведена у встановленому законом порядку постановою суду. Вважає протокол поліції, який був підставою прийняття оскаржуваних наказів необґрунтованим, а обставини, викладені в ньому, не відповідають дійсним обставинам подій, а його діям надана невірна юридична оцінка.

Категорично заперечив вживання будь-яких наркотичних засобів та психотропних речовин перед користуванням транспортним засобом, а відтак і факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Після зупинки транспортного засобу працівниками поліції він чітко виконував вимоги працівників поліції щодо огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; пройшов перевірку за допомогою технічного засобу на наявність стану алкогольного сп`яніння, який дав негативний результат; також погодився на обшук автомобіля. Також він погодився з вимогою працівників поліції пройти огляд на встановлення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Він також заперечив наявність у нього зовнішніх ознак наркотичного сп`яніння.

Надалі у медичному закладі він був оглянутий уповноваженим лікарем цього закладу на виявлення стану сп`яніння, під час якого чітко виконував вимоги лікаря, надавав необхідну для цього інформацію. У ході огляду йому було запропоновано надати для проведення лабораторної діагностики сечу, з чим він погодився, проте не зміг здати її в необхідній кількості з фізіологічних причин. Про вказану проблему він повідомив лікаря, просив надати більше часу для забору сечі, проте йому було в цьому відмовлено та необґрунтовано констатовано, що він від здачі сечі відмовився. Як йому стало відомо пізніше, він страждає на важке урологічне захворювання - гострий простатит.

Усупереч вимогам які ставляться до проведення огляду на стан сп`яніння, йому не було запропоновано лікарем надати для лабораторного дослідження інші біологічні середовища, а саме: слину; кров; змиви поверхні губ, шкіри обличчя, рук.

Вказаній ситуації працівники поліції помилково надали невірну юридичну оцінку та невірно кваліфікували його дії як нібито відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Позаяк він був позбавлений можливості під час медичного огляду за наведених обставин здати для лабораторних досліджень сечу, він самостійно звернувся до медичної установи, де було проведено дослідження сечі на вміст наркотичних засобів та психотропних речовин; за результатами проведених досліджень було отримано негативний результат. Також він звернувся по медичну допомогу, пов`язану з проблемами сечовипускання, пройшов необхідні медичні обстеження, за результатами яких було діагностовано - гострий простатит та призначено відповідне лікування.

Також висновок службового розслідування був затверджений без його письмових пояснень, відібраних під час службового розслідування, позаяк він знаходився на лікуванні.

ГУ НП в Закарпатській області подало відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийняте з урахуванням фактичних обставин справи, відповідно Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, позаяк відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно. Тому просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вказує, що факт перебування позивача у стані наркотичного сп`яніння або під дією лікарських препаратів у повній мірі підтверджений наявними у справі доказами, що свідчить про те, що поліцейський ОСОБА_1 грубо ігнорував вимоги Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Присяги поліцейського, порушенні правил етичної поведінки поліцейського за що підлягав до суворої дисциплінарної відповідальності.

З приводу твердження апелянта, що висновок службового розслідування не містить доказів, які б реально свідчили про вчинення ним будь-якого дисциплінарного проступку, позаяк постанову в справі про адміністративне правопорушення скасовано на підставі постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.08.2024 у справі №308/4551/24, а провадження у справі відносно нього за частиною першою статті 130 КУпАП закрито за відсутністю у його діях події складу адміністративного правопорушення, зазначає, що вина позивача у порушені службової дисципліни доведена належними і допустимими доказами. А підстави для звільнення зі служби в поліції та підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є тотожними. Помилковими й безпідставними є твердження апелянта, що спірна ситуація була штучно створена працівниками поліції з метою знаходження незаконного способу його звільнення. Не можуть бути взяті до уваги й твердження позивача про те, що він фізіологічно не міг самостійно здати сечу в перший день, у зв`язку з чим звернувся до установи для здачі аналізів на наступний день, де було проведено дослідження його сечі на вміст наркотичних та психотропних речовин, за результатами чого було встановлено негативний результат, позаяк цей документ не може бути доказом через відсутність заключення лікаря, а також через те, що був проведений на наступний день. Безпідставним є й твердження позивача про те, що лікар не запропонував йому надати лабораторного дослідження інші біологічні зразки, позаяк це відноситься до компетенції лікаря, який проводив це дослідження і який визначає предмет та методи дослідження біологічних зразків. У разі незгоди з процедурою проведення дослідження він вправі оскаржити дії лікаря у передбаченому законом порядку. Також наявними у справі копіями викликів позивачу з метою одержання письмових пояснень спростовуються доводи позивача, шо висновок службового розслідування був затверджений без його пояснень, при тому, що факт порушення дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Крім того, вважає, що на цей час відсутній предмет спору між позивачем та ГУ НП в Закарпатській області, позаяк оскаржувані накази скасовані на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року в справі № 260/2843/23.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 23.08.2013, а в органах Національної поліції - з 07.11.2015; остання займана посада - слідчий слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області; спеціальне звання - старший лейтенант поліції.

07.03.2023 начальник ГУ НП в Закарпатській області прийняв наказ № 582 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП», яким звільнив зі служби з поліції ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку.

А 07.03.2023 начальник ГУ НП в Закарпатській області прийняв наказ № 42о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби) відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію») старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , слідчого відділення ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП.

Не погодившись із вказаними наказами, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено.

28 грудня 2023 року наказом ГУ НП в Закарпатській області № 254 о/с було поновлено на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області.

Наказом начальника ГУ НП в Закарпатській області від 06 березня 2024 року № 622 було призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем (а. с. 71).

У ході службового розслідування встановлено, що 06.03.2024 мобільна група управління головної інспекції ГУ НП в Закарпатській області під час здійснення профілактичного відпрацювання м. Ужгорода за підозрою у керуванні автомобілем в стані сп`яніння зупинила автомобіль марки «Шкода Октавія», д.н.з НОМЕР_1 під керуванням слідчого відділу поліції № 1 Ужгородського РУП Галаговця М. М.

Так, дисциплінарною комісією встановлено, що близько 00:40 06.03.2024 в м. Ужгород по вул. Підгірна, будинок № 35 спільною мобільною групою УГІ ГУНП у складі інспектора відділу службових розслідувань УГІ ГУНП старшого лейтенанта поліції О. Желізняка, начальника сектору реагування патрульної поліції (надалі - СРПП) Ужгородського РУП капітана поліції М. Криванича та інспектора СРПП того ж управління поліції капітана поліції А. Черяника, зупинено транспортний засіб марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням слідчого слідчого відділення ВП № 1 Ужгородського РУП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Пізніше на місце події прибув екіпаж УПП «Олімп-152» у складі заступника командира взводу № 2 роти № 2 УПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та інспектора взводу № 2 роти № 2 УПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 для обслуговування отриманого на службовий планшет повідомлення «Порушення правил дорожнього руху».

Під час опрацювання вказаного виклику поліцейськими у позивача було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів та запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкоголічного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Також, поліцейськими УПП було проведено освідчення ОСОБА_1 на предмет перебування в стані алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу «Drager Alcotest», оскільки останній на цьому наполягав (результат - тверезий). Разом із цим, на пропозицію поліцейських УПП та мобільної групи пройти освідчення на предмет вживання та перебування в стані наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 відреагував негідно, зокрема перешкоджаючи поліцейським належно виконувати свої службові обов`язки, намагався уникнути освідчення на предмет перебування в стані наркотичного сп`яніння.

ОСОБА_1 через деякий час погодився на проходження огляду в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей». У ході проведення медичного освідчення в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 було запропоновано здати біологічний матеріал (сечу) з метою уточнення наявних речовин впливу, оскільки при огляді було виявлено симптоматику інтоксикації. Протягом наданого лікарем часу позивач не міг здати біологічний матеріал, мотивуючи це відсутністю фізіологічної можливості. Внаслідок вказаного лікарем складено медичний акт № 318, де не зазначено заключний діагноз у зв`язку з відсутністю біологічного матеріалу для дослідження, однак у пункті № 20 зазначено, що стан сп`яніння внаслідок вживання психоактивних речовин.

У ході службового розслідування також установлено, що позивач хибно розуміючи вимоги Присяги працівника поліції, яку підписав, посадові обов`язки із якими ознайомився та ігноруючи обов`язки поліцейського визначені пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України «Про введення воєнного стану України», наказу Національної поліції України № 171 від 23.02.2022 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, зрадивши інтересам служби вчинив дисциплінарний проступок, що спричинив грубе порушення норм Присяги поліцейського.

Зазначений дисциплінарний проступок полягав у хибному розумінні вимог Присяги працівника поліції щодо неухильного дотримання положень Конституції України, зради інтересам служби, відмови на законну вимогу працівників УПП пройти огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, порушенні етичних правил поведінки поліцейського, а саме: створенні умов, які перешкоджають виконанню повноважень іншим працівникам поліції. Намагаючись уникнути відповідальності, позивач дискредитував себе як представника поліції, що підірвало авторитет НПУ в очах громадськості про, що свідчать численні публікації в засобах масової інформації, соціальних мережах та телеграм каналах.

Разом з тим, дисциплінарною комісією відповідно до направленого запиту до голови правління «Західної інституції терапії залежностей» отримано інформацію про те, що з 21.03.2023 по 17.06.2023 ОСОБА_1 проходив курс психо-соціальної реабілітації у вищезазначеному закладі, однак повний курс реабілітації та ресоціалізації не пройшов.

За результатами службового розслідування наказом ГУ НП в Закарпатській області № 677 від 14.03.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_1 » за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, грубе порушення пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції, пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, абзаців 1, 2, 7, 8, 1 розділу 2, пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, посадової інструкції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України вирішено звільнити із служби в поліції.

На підставі вказаного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності наказом ГУ НП в Закарпатській області за № 51 о/с «По особовому складу» від 15 березня 2024 року відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області, з 15 березня 2024 року.

Вважаючи зазначені накази неправомірними, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач не надав суду достатніх та належних доказів щодо обґрунтованості своїх позовних вимог. Враховуючи норми законодавства та встановлені в ході судового розгляду обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно обрав позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції, адже вчинений позивачем проступок є таким, що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, лише частково відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби у Національній поліції України визначено Законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон України № 580-VIII).

Положеннями статті 19 Закону України № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний Статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборони, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Положеннями частин першої та другої статті 13 Статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень, а саме: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування передбачена Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок № 893).

Пунктами 1 - 4 розділу V Порядку № 893 встановлено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У разі перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці, що підтверджено документально (далі - відсутність на службі за вагомих обставин), час відсутності його на службі не зараховується до строку проведення службового розслідування, про що видається наказ про відсутність на службі за вагомих обставин за підписом особи, яка призначила службове розслідування.

Службове розслідування має встановити:

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що доказами на підтвердження позиції відповідача про наявність дисциплінарного проступку у діях позивача стали докази, виявленні та дослідженні під час проведення службового розслідування та викладені у висновках.

Зокрема, у ході службового розслідування було взято до уваги протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 264076 від 06.03.2024, складений за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відтак, позивача звільнено зі служби за скоєння дисциплінарного проступку, який полягає у допущенні порушень службової дисципліни, порушенні Правил етичної поведінки поліцейського.

Суд першої інстанції не погодився з посиланням позивача на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.08.2024 у справі № 308/4551/24, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП було закрито, за відсутністю у його діях події складу адміністративного правопорушення, позаяк під час розгляду дисциплінарної справи, дисциплінарний орган самостійно надає оцінку допустимості, належності та обґрунтованості наявним у матеріалах дисциплінарної справи доказам, встановлює в діях поліцейського ознаки дисциплінарного проступку й ухвалює рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим, встановлені дисциплінарною комісією під час дисциплінарного провадження факти і з`ясовані обставини мають значення виключно для прийняття дисциплінарним органом рішень у межах його компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. У дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду в іншому провадженні.

Суд першої інстанції врахував, що в цій справі встановлено, що такі дії, як негідна поведінка в позаслужбовий час, керування поліцейським транспортним засобом з порушенням Правил дорожнього руху та невиконання вимог закону, негативно впливають на імідж та репутацію НПУ, а також підривають довіру населення до поліцейських належним чином протидіяти злочинності та категорично суперечать вимогам статті 1 Дисциплінарного статуту, якою визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України, поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Також суд першої інстанції звернув увагу на Правила етичної поведінки поліцейських, якими передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Суд також вказав, що посадовими повноваженнями ОСОБА_1 чітко передбачено обов`язок не вчиняти будь-яких дій, що ганьблять образ поліцейського.

У силу покладених на поліцейського службових обов`язків, він не повинен допускати вчинків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

На переконання суду першої інстанції, встановлені в ході службового розслідування обставини дійсно свідчать про вчинення позивачем дій, які знижують авторитет поліції, викликають недовіру до поліцейських, оскільки перебуваючи на службі у поліції, позивач допустив дії, з якими органи поліції безпосередньо ведуть боротьбу. Тобто, така поведінка поліцейського є недопустимою, суперечить інтересам служби, позаяк позивач присягнув з гідністю нести високе звання поліцейського (стаття 64 Закону України «Про національну поліцію»), а натомість вчинив проступок, який дискредитує органи поліції та поліцейських в цілому.

Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільненні зі служби в поліції. На думку суду, дисциплінарне стягнення застосовано з метою, з якою надано відповідне повноваження, зокрема, для недопущення проходження служби поліцейськими, які дискредитують Національну поліцію, з урахуванням права особи на участь у процесі проведення службового розслідування. Також суд вважав, що застосоване дисциплінарне стягнення є пропорційним до вчиненого порушення з урахуванням невизнання позивачем свого проступку, що є вже повторним вчинення відповідних дій.

Враховуючи наведене правове регулювання, встановлені у справі обставини та судову практику Верховного Суду у спорах з подібних правовідносин, суд першої інстанції вважав, що заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає, при тому, що відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, відповідач правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції адже вчинений позивачем проступок є таким, що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказу звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Водночас, як встановлено колегією суддів за результатами апеляційного перегляду, із відеозаписів, зроблених працівниками міліції на нагрудні камери, на місці зупинки автомобіля, яким керував позивач, видно, що позивач виконував усі вказівки поліцейських, пройшов перевірку за допомогою технічного засобу - алкотестера «Drager» на наявність алкогольного сп`яніння, який дав негативний результат; також погодився на огляд автомобіля, пред`явив для огляду особисті речі, а пізніше погодився з вимогою працівників поліції пройти огляд у медичному закладі на встановлення стану алкогольного сп`яніння.

У медичному закладі (КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей») позивач був оглянутий лікарем на виявлення стану сп`яніння. Надалі йому було запропоновати здати сечу для проведення лабораторної діагностики, проте, за результатами декількох спроб він не зміг надати необхідну кількість сечі, у зв`язку з чим у медичному акті № 38 від 06.03.2024 лікарем не було зазначено заключний діагноз. При цьому позивач виконував усі вимоги як лікаря, так і працівників міліції і, бажаючи здати необхідну кількість сечі, він випив певну кількість води, а також заперечив доводи лікаря про вживання ним наркотичних засобів та симптоматику, як наслідки вживання таких засобів.

У зв`язку з цим стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 264076 від 06.03.2024 за відмову позивача від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку та надіслано його до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, який постановою від 13 серпня 2024 року в справі № 308/4551/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП закрив, за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Зі змісту наказу ГУ НП в Закарпатській області) від 14 березня 2024 року № 677 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області Галаговця М. М.» видно, що підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності бути такі обставини:

- в 00.30 год. 06.03.2024 на вулиці Підгірній в м. Ужгороді, на місці зупинки транспортного після проведення огляду позивача на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest», яке мало негативний результат, водій продовжував діяти неадекватно;

- позивачу було запропоновано здійснити проходження огляду на предмет перебування в стані наркотичного сп`яніння, проте, у приймальному відділенні Закарпатського обласного наркологічного диспансеру він відмовився від проходження огляду на предмет перебування в стані наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим відносно нього був складений адміністративний протокол за частиною першою статті 130 КУпАП.

По-перше, неадекватна поведінка позивача спростовується наявними у справі відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

По-друге, позивач не відмовлявся від проходження огляду на предмет перебування в стані наркотичного сп`яніння, намагався здати біологічний матеріал (сечу) в необхідній кількості, проте не зміг цього зробити через фізіологічні причини; також він заперечив перебування в стані наркотичного чи іншого сп`яніння.

На підтвердження вказаних фізіологічних причин позивач надав до суду медичні документи, результати лабораторних досліджень та знімки ультразвукового дослідження (т. 1 а. с. 19 - 24, 26), якими у позивача діагностовано гострий простатит.

А відповідно до посібника «Урологія: підручник для студентів вищих медичних навчальних закладів» (2019) симптомами вказаного захворювання можуть бути, зокрема, як часті позиви або, навпаки, затримки у сечовипусканні.

З урахуванням зазначеного, а також поведінки позивача в медичному закладі, що підтверджено відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, колегія суддів не вважає беззаперечними доводи відповідача про те, що позивач відмовлявся від проходження огляду на предмет перебування в стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

А з урахуванням приписів статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також колегія суддів погоджується з доводами апелянта в тому, що через неможливість позивача здати сечу для лабораторного дослідження лікар повинен був запропонувати надати для лабораторного дослідження інші біологічні середовища, а саме: слину; кров; змиви поверхні губ, шкіри обличчя, рук, проте вказаного не зробив.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 за № 1452/735; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858,

Відповідно до пунктів 12, 13, 22 розділу ІІІ вказаної Інструкції предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач не довів належними доказами обґрунтованість та законність застосованого до позивача виду дисциплінарного стягнення та подальше звільнення його зі служби в поліції.

Водночас колегія суддів ураховує те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року в справі № 260/2843/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено апеляційну скаргу ГУ НП в Закарпатській області.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 260/2843/23 було скасоване та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ НП у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Також ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2024 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024 у справі № 260/2843/23.

У зв`язку із зазначеним наказом ГУ НП в Закарпатській області від 29 травня 2024 року № 113/ос були скасовані:

- пункт наказу ГУ НП в Закарпатській області від 28 грудня 2023 року № 254 о/с в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області;

- пункт наказу ГУ НП в Закарпатській області від 14 березня 2024 року № 677 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого слідчого відділення відділу поліції Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- пункт наказу ГУ НП в Закарпатській області від 15 березня 2024 року № 51 о/с у частині звільнення зі служби поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області, відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Підстава: супровідний лист начальника ВПЗ ГУНП полковника поліції Щадей С. М. від 28.05.2024 № 539/106/11-2024 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року в справі № 260/2843/23 провадження № А/857/1311/24.

Відтак, у зв`язку зі скасуванням оскаржуваних наказів відповідачем самостійно до винесення рішення суду колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову; у решті рішення залишити без змін.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо покликань апелянта на те, що висновок службового розслідування був затверджений без його письмових пояснень, відібраних під час службового розслідування, позаяк він знаходився на лікуванні, колегія суддів зауважує, що у справі є копії викликів позивача з метою одержання письмових пояснень; при цьому колегія суддів зауважує, що в справі відсутні належні підтвердження повідомлення відповідача про перебування на лікарняному, а тому колегія суддів такі не бере до уваги.

У частині решти доводів сторін колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі їхні доводи були перевірені та проаналізовані судом та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є частково суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, через що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року в адміністративній справі № 260/2040/24 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року в адміністративній справі № 260/2040/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 10.02.25