Справа № 160/33345/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Дніпровської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання бездіяльності та постанови протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
18.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить:
- визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо невинесення постанови про закриття виконавчого провадження №76502739 у зв`язку із фактичним виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/4829/24;
- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про закриття виконавчого провадження №76502739 у зв`язку із фактичним виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/4829/24;
- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу №76502739, яка винесена 10.12.2024 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення суду по справі №160/4829/24 та постанови про відкриття виконавчого провадження Дніпровською міською радою прийнято на найближчому пленарному засіданні рішення від 20.11.2024 року №45/58 «Про повторний розгляд місцевої ініціативи», тому позивач належним чином виконав рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 року по справі №160/4829/24. Позивач наголошує, що про виконання вищезазначеного рішення суду позивачем було повідомлено державного виконавця, однак відповідачем протиправно прийнято оскаржувану постанову та не закінчено виконавче провадження. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
30.12.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
15.01.2025 року Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
15.05.2024 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №160/4829/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради під час проведення сорок п`ятої чергової сесії міської ради VIII скликання, що виявилась у не розгляді та не винесені на голосування питання місцевої ініціативи від 02.12.2023 року "Про внесення змін до Бюджету міста на 2024 рік та зупинення проведення подальших тендерів щодо рекламно-маркетингових послуг за рахунок місцевого бюджету".
Зобов`язано Дніпровську міську раду на наступному засіданні сесії міської ради розглянути питання, що подані в порядку місцевої ініціативи від 02.12.2023 "Про внесення змін до Бюджету міста на 2024 рік та зупинення проведення подальших тендерів щодо рекламно-маркетингових послуг за рахунок місцевого бюджету" з винесенням вказаного питання на розгляд сесії міської ради та прийняттям відповідного рішення ради по суті питання, внесеного на розгляд шляхом місцевої ініціативи.
02.10.2024 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду по адміністративній справі №160/4829/24 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без змін.

08.11.2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №76502739 стосовно виконавчого листа №160/4829/24 щодо зобов`язання Дніпровську міську раду на наступному засіданні сесії міської ради розглянути питання, що подані в порядку місцевої ініціативи від 02.12.2023 "Про внесення змін до Бюджету міста на 2024 рік та зупинення проведення подальших тендерів щодо рекламно-маркетингових послуг за рахунок місцевого бюджету" з винесенням вказаного питання на розгляд сесії міської ради та прийняттям відповідного рішення ради по суті питання, внесеного на розгляд шляхом місцевої ініціативи.

20.11.2024 року Дніпровською міською радою прийнято рішення №45/58, яким вирішено повторно розглянути місцеву ініціативу «Про внесення змін до Бюджету міста на 2024 рік та зупинення проведення подальших тендерів щодо рекламно-маркетингових послуг за рахунок місцевого бюджету» та надати відповіді на питання, порушені в ній, ураховуючи обсяги та суми наданої допомоги силам безпеки та оборони України, у тому числі пряму допомогу Збройним Силам України на цілі та заходи, пропоновані в місцевій ініціативі.

28.11.2024 року Дніпровська міська рада звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із повідомленням вз.№14483 від 27.11.2024 року про виконання рішення суду, якому зазначено посилання на рішення Дніпровської міської ради №45/58 від 20.11.2024 року.

10.12.2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову про накладення штрафу ВП №76502739, якою накладено на Дніпровську міську раду штраф у розмірі 5 100,00 грн. за невиконання рішення суду.

10.12.2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено вимогу виконавця стосовно виконання виконавчого листа №160/4829/24.

Не погоджуючись із постановою від 10.12.2024 року та незакінченням виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1-3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч.1 ст.75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, наведеними нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою саме ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. В свою чергу, суд з метою захисту прав особи, яка звернулась до суду, повинен перевірити чи прийняте оскаржуване рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Як встановлено судом, держаним виконавцем прийнято оскаржувану постанову у зв`язку невиконанням боржником рішення суду від 15.05.2024 року по справі №160/4829/24. При цьому у вказаній постанові зазначено, що від боржника надійшло повідомлення за №14483 від 27.11.2024 року, зі змісту якого встановлено, що рішення суду не виконане.

Судом було досліджено вищезазначене повідомлення та рішення Дніпровської міської ради №45/58 від 20.11.2024 року, які наявні в матеріалах виконавчого провадження, та встановлено, що позивачем в даному випадку надано державному виконавцю рішення міської рада, яким фактично розглянуто питання, що подані в порядку місцевої ініціативи від 02.12.2023 "Про внесення змін до Бюджету міста на 2024 рік та зупинення проведення подальших тендерів щодо рекламно-маркетингових послуг за рахунок місцевого бюджету".

В свою чергу відповідач в оскаржуваній постанові зазначає, що з вищезазначеного повідомлення встановлено, що рішення суду не виконане. Суд вважає означені твердження відповідача необґрунтованими, оскільки у вищезазначеному повідомленні здійснено посилання на рішення Дніпровської міської ради №45/58 від 20.11.2024 року та копію означеного рішення долучено до матеріалів виконавчого провадження.

При цьому суд звертає увагу, що обов`язковими умовами накладення на боржника штрафу в порядку статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» є встановлення факту невиконання судового рішення та встановлення факту, що таке невиконання відбулось за відсутності поважних причин.

Так як державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову від 10.12.2024 року, не перевірив чи виконано боржником рішення суду, та фактично не здійснив аналіз прийнятого Дніпровською міською радою рішення №45/58 від 20.11.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 року по справі №160/4829/24, суд дійшов висновку, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) діяв не обґрунтовано, тобто без встановлення і не врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття оскаржуваної постанови.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність постанови ВП №76502739 від 10.12.2024 року Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення на Дніпровську міську раду штрафу у розмірі 5 100,00 грн. та про її скасування.

Щодо вимог позивача, пов`язаних із незакриттям виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як було встановлено судом та зазначено вище, державний виконавець не здійснив самостійно перевірку документів, наданих позивачем щодо виконання в повному обсязі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 року по справі №160/4829/24. Таким чином суд не може встановити наявність або відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження в порядку п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо закінчення виконавчого провадження є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача щодо незакінчення спірного виконавчого провадження та зобов`язання відповідача закінчити таке виконавче провадження, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви Дніпровської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання бездіяльності та постанови протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання стягнення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлені ставки судового збору, зокрема, за подання адміністративного позову суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою підприємцем немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2024 року становить 3 028,00 грн.

Крім цього статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлені ставки судового збору, зокрема, за подання адміністративного позову суб`єктом владних повноважень, юридичною особою майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як встановлено судом позивачем подано дану позовну заяву до суду за допомогою системи «Електронний суд» та заявлено дві вимоги:

- одну немайнового характеру щодо визнання протиправною бездіяльність щодо невинесення постанови про закриття виконавчого провадження №76502739 у зв`язку із фактичним виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/4829/24;

- одну майнового характеру щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Таким чином судовий збір за подання даної позовної заяви становить 4 844,80 грн., обрахований наступним чином: (3 028,00 грн. + 3 028,00 грн.) * 0,8.

В свою чергу, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 9 084,00 грн., а отже позивачем переплачено судовий збір на 4 239,20 грн.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 257, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49027, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності та постанови протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП №76502739, яка винесена 10.12.2024 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49027, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Відповідно до ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 283-1, 283-2, 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Згідно з ч.3 ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Горбалінський