Справа № 500/4008/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 500/4008/24 пров. № А/857/23384/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П., Сеник Р.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року (головуючий суддя Чепенюк О.В.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Тернопіль у справі № 500/4008/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чортківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

13.06.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Чортківської міської ради, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення вісімдесят восьмої сесії восьмого скликання Чортківської міської ради № 2014 від 28.03.2024 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та передачу безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту села Пастуше Чортківського району Тернопільської області», яким Чортківська міська рада вирішила: « 1. Відмовити ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,1663 га, кадастровий номер: :01:001:0053, яка розташована за межами населеного пункту села Пастуше Чортківського району Тернопільської області, у зв`язку з тим, що відповідно до підпункту 5 пункту 27 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі на період дії воєнного стану в Україні забороняється»; зобов`язати Чортківську міську раду затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою та передати безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,1663 га, кадастровий номер: :01:001:0053, яка розташована за межами населеного пункту села Пастуше Чортківського району Тернопільської області.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що до припинення (скасування) воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації. Суд першої інстанції зазначив, що правовідносини у сфері реалізації громадянами права на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства не належать до переліку прав і свобод, перелічених у частині другій статті 64 Основного Закону (обмеження щодо яких не допускається в умовах воєнного або надзвичайного стану). Суд першої інстанції вказав, що відповідач підставно врахував заборону на передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність на час дії воєнного стану, обумовлену змінами, які внесені до ЗК України Законом № 2145-IX. Суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи спірне рішення № 2014 від 28.03.2024 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та передачу безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту села Пастуше Чортківського району Тернопільської області», Чортківська міська рада діяла у відповідності до положень підпункту 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, оскільки інших альтернативних дій вказана місцева рада не вправі була вчиняти.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року та позов задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації її землеустрою або містобудівної документації. Скаржник вказує, що рішення №2014 від 28.03.2024 не містить підстав для відмови у затвердженні документації із землеустрою, які передбачені приписами ч. 8 ст. 186 ЗК України, до поданих до заяви позивача документів відповідач у вішенні зауважень не зазначив. Скаржник зазначає, що приписи підпункту 5 пункту 27 розділу Х ЗК України не встановлюють заборони відповідачу на затвердження проекту землеустрою, а передбачають заборону щодо безоплатної передачі земель у приватну власність. Скаржник стверджує, що запроваджені Законом України від 24.03.2022№2145-ХІ тимчасові обмеження на реалізацію відповідачем відповідних повноважень у сфері земельних відносин слугували лише підставою для відкладення розгляду заяви позивача до припинення чи закінчення правового режиму воєнного стану на території України чи окремій території, однак такі обмеження не могли бути правовою підставою для прийняття рішення про відмову позивачу у затвердженні проекту землеустрою.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Чортківської міської ради з заявою від 27.01.2022, у якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,2000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Пастуше Чортківського району Тернопільської області.

04.02.2022 Чортківською міською радою прийнято рішення № 955 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за межами населеного пункту с. Пастуше Чортківського району Тернопільської області», відповідно до пункту 1.4 якого ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,2000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Чортківської міської ради, розташованої за межами населеного пункту село Пастуше Чортківського району Тернопільської області /земельні ділянки запасу, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам/ землі сільськогосподарського призначення (сільськогосподарські угіддя рілля).

Приватним підприємством «Вектор» на замовлення позивача розроблений проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність та державним реєстратором сформована земельна ділянка у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера :01:001:0053, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

11.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Чортківської міської ради з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в селі Пастуше Чортківського району для ведення особистого селянського господарства площею 1,1663 га, кадастровий номер №:01:001:0053, та передачу у власність даної земельної ділянки.

28.03.2024 Чортківська міська рада прийняла оскаржуване рішення №2014 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 про затвердження проєкту землеустрою та передачу безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту села Пастуше Чортківського району Тернопільської області», яким позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,1663 га, кадастровий номер :01:001:0053, яка розташована за межами населеного пункту села Пастуше Чортківського району Тернопільської області, на підставі підпункту 5 пункту 27 розділу Х Перехідних положень ЗК України, яким передбачена заборона (на час дії воєнного стану в Україні) безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.

Не погодившись з цим рішенням органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом статті 3 ЗК земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 4 ЗК завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до статті 40 ЗК громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

За приписами статті 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин 1-3 та 5 статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За правилами частини 1 статті 117 ЗК передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

У відповідності до пункту «г» частини 1 статті 121 ЗК громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК.

Частиною 6 статті 118 ЗК передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини 7 статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з аналізу статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 січня 2020 року у справі №2240/2962/18, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18, від 8 вересня 2020 року у справі № 812/1450/17, від 26 жовтня 2021 року у справі №160/5982/19 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19.

Водночас, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який продовжує діяти на час розгляду справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Як на дату прийняття спірного рішення відповідача так і на час розгляду цієї справи у суді в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року № 2145-IX (далі - Закон № 2145-IX) внесено зміни, серед іншого, до ЗК.

Так, розділ X «Перехідні положення» ЗК доповнено пунктами 27 і 28.

У підпункті 5 пункту 27 розділу X «Перехідних положень» ЗК зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Вказані зміни до ЗК набрали чинності 07 квітня 2022 року.

З огляду на внесені до ЗК Законом № 2145-IX зміни із 07 квітня 2022 року до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.

Водночас, чинне законодавство, яке регулює відносини у період воєнного стану, не містить винятків у застосуванні положень підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідних положень» ЗК, а також не містить застережень, що розгляд поданих проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність переноситься на період після припинення воєнного стану.

Разом із тим, позивач після закінчення воєнного стану в Україні не позбавлений можливості отримати у встановленому вказану земельну ділянку у власність.

До подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 серпня 2023 року при розгляді справи №300/3771/22, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що вищевказана постанова ВС не є релевантною до обставин цієї справи суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як наголошує скаржник у справі №300/3771/22 предметом розгляду є рішення №597 від 13.07.2022 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», натомість предметом розгляду у даній справі є рішення «про відмову у затвердженні проекту землеустрою та передання земельної ділянки у власність».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що «надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та «затвердження проекту землеустрою та передання земельної ділянки у власність» є етапами одного процесу спрямованого на отримання у власність земельної ділянки, що на період дії воєнного стану в України заборонено.

Відтак, з наведеного вище, можна дійти висновку, що висновки Верховного Суду у справі №300/3771/22 є релевантними до цієї справи, оскільки позовні вимоги у цих справах спрямовані на досягнення однакового результату, а саме отримання у власність земельної ділянки.

Покликання скаржника на постанови апеляційних судів у подібних правовідносинах також не заслуговують на увагу, оскільки в силу приписів ч. 5 ст. 252 КАС України, такі не є обов`язковими при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо посилання скаржника на необхідність застосування вимог законодавства у редакції, чинній на час отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, апеляційний суд зазначає, що норми матеріального права у цій справі суд застосовує у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а саме прийняття спірного рішення Чортківської міської ради. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі №300/3771/22.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що у Чортківської міської ради не було законодавчих підстав для прийняття рішення про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,1663 га, кадастровий номер :01:001:0053, розташованої за межами населеного пункту села Пастуше Чортківського району Тернопільської області, оскільки органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації у період дії воєнного стану.

Також правильними є висновки суду першої інстанції щодо відмови у прийнятті заяви відповідача про визнання позову, оскільки така відмова не створює законних підстав для затвердження проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність земельної ділянки.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, що cпірне рішення відповідача є таким, що прийняте у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, та відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, а тому не підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави відмови в позові, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року у справі №500/4008/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник