Справа № 640/24405/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року справа №640/24405/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суть спору: до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту також відповідач 1, ДФС України), Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі по тексту також відповідач 2, ГУ ДФС у Київській області) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 14.09.2020 №1295-ос «Про звільнення з посади та зарахування у розпорядження ОСОБА_1 »;

- поновити позивача на раніше займаній посаді начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області, а у випадку неможливості - зобов`язати ДФС України призначити на рівнозначну посаду;

- стягнути з ДФС України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення (середній заробіток) за час вимушеного прогулу з 14.09.2020 по день винесення рішення у цій справі;

- зобов`язати ДФС України внести вправлення до трудової книжки позивача щодо звільнення та поновлення на посаді.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що наказом ДФС України від 20.12.2017 №3024-о його було призначено на посаду начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області. Наказом ДФС України від 09.04.2020 №48 призначено службове розслідування щодо нього та ряду працівників ГУ ДФС у Київській області. 30.06.2020 за результатами проведеного службового розслідування спірним наказом до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Позивач вважає спірний наказ таким, що прийнятий без дотримання передбаченого законом порядку видачі, виконання і звільнення, оскільки 30.06.20220 під час перебування позивача у відпустці, за наслідками проведеного службового розслідування відповідачем 1 прийнято наказ №20-дс, яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади начальника СУ ФР ГУ ДФС у Київській області та зарахування у розпорядження ГУ ДФС у Київській області. Наказом від 14.09.2020 №1295-ос позивача звільнено з порушенням, на його думку, вимог статей 12, 14, 16, 18 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV (далі по тексту також Закон №3460-IV), оскільки місячний строк виконання дисциплінарного стягнення сплив 04.09.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління ДПС у Київській області (далі по тексту також відповідач 3, ГУ ДПС у Київській області).

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

01.05.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали цієї адміністративної справи та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Дудіну С. О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 прийнято до провадження адміністративну справу, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 2, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив про відсторонення позивача від посади наказом від 22.06.2020 №763-о на 2 місяці, за які в силу положень законодавства йому не виплачувалося грошове забезпечення. Наказом від 30.06.2020 №20-дс ДФС України звільнено позивача із займаної посади.

Відповідач 1, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що спірним наказом позивача звільнено з посади із зарахуванням у розпорядження, оскільки за наслідками проведеного службового розслідування встановлено, що 07.04.2020 Головним підрозділом детективів НАБУ спільно з відділом внутрішньої безпеки ГУ ДФС у Київській області в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000186 від 12.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України, в порядку статті 208 КПК України, у своєму службовому кабінеті затримано позивача за фактом одержання неправомірної вигоди від суб`єкта господарської діяльності у розмірі 50000 доларів США, через посередника ОСОБА_2 , за закриття кримінального провадження від 27.11.2019 №0000138 за частиною третьою статті 212 КК України та не створення в майбутньому перешкод у здійсненні господарської діяльності. 08.04.2020 позивачу вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив відповідача 1, поданій позивачем до суду, зазначено, що викладена ДФС України інформація у відзиві не стосується предмету і підстав позову та жодним чином не спростовує доводів позивача.

На думку позивача, відповідачем 2 протиправно видано наказ від 30.06.2020 №20-дс про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, оскільки позивач у цей час перебував у відпустці.

Крім того, позивач зазначив про протиправне видання ДФС України наказу від 14.09.2020 №1295-о про звільнення позивача поза межами законодавчо визначеного місячного строку виконання дисциплінарного стягнення.

У відповіді на відзив відповідача 2, поданій позивачем до суду, зазначено, що викладені ГУ ДФС у Київській області доводи не стосуються підстав та предмету спору та жодним чином не спростовують викладених в адміністративному позові доводів.

Відповідач 3, заперечуючи проти позовних вимог, виклав пояснення щодо компетеційного правонаступництва ДФС України та ГУ ДФС у Київській області, зазначив про відсутність в ГУ ДПС у Київській області, як відокремленому підрозділі ДПС, оперативних посад, з якої звільнено позивача, оскільки функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції не передані правонаступнику постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018, проте, на даний час здійснюються Бюро економічної безпеки України. Крім того, на переконання відповідача 3, скасування спірного наказу ДФС України є дискреційними повноваженнями відповідача 1, в які відповідач 3 не може втручатись.

У відповіді на відзив відповідача 3 позивачем зазначено, що викладені у відзиві ГУ ДПС у Київській області доводи не стосуються предмету і підстав позову.

17.06.2024 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Бюро економічної безпеки України, яке мотивовано передачею функцій від податкової міліції до БЕБ України.

Натомість, суд зауважує, що спірні правовідносини у цій справі пов`язані з оскарженням наказу ДФС України від 14.09.2020 №1295-ос, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади начальника СУ ФР ГУ ДФС у Київській області та зарахування у розпорядження ГУ ДФС у Київській області. Отже, БЕБ України не є учасником спірних правовідносин, а позовні вимоги до нього не заявлені, внаслідок чого відсутні підстави для залучення БЕБ України до участі у справі в якості співвідповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Наказом ДФС України від 20.12.2017 №3024-о ОСОБА_1 призначено на посаду начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області.

Наказом ДФС України від 09.04.2020 №48 призначено службове розслідування, зокрема, щодо позивача з метою з`ясування обставин, викладених у доповідній записці Головного управління власної безпеки від 08.04.2020 №245/99-99-12-01-01-18 щодо можливих неправомірних дій співробітників податкової міліції ГУ ДФС у Київській області та ГУ ДФС у Житомирській області.

Наказом ДФС України від 08.05.2020 №61 внесено зміни до наказу ДФС України від 09.04.2020 №48, виклавши пункт 1 у новій редакції: «Провести з 09.04.2020 по 09.06.2020 службове розслідування стосовно: … начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області Чепеля Олександра Васильовича…».

Наказом ДФС України від 22.06.2020 №763-о позивача відсторонено від посади строком на 2 місяці, з 16.06.2020.

Наказом ГУ ДФС у Київській області від 24.06.2020 №75-в позивачу надано невикористану відпустку за 2016 рік з 25.06.2020 по 04.08.2020 на підставі поданого ним рапорту.

Наказом ДФС України від 30.06.2020 №20-дс про накладення дисциплінарного стягнення за неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до порушення присяги працівника податкової міліції, вимог п. 4.26 розділу 4 Положення про слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області, затвердженого наказом ГУ ДФС у Київській області від 19.03.2019 №585, вимог пунктів 1, 6 частини першої статті 7, частини першої статті 8 Дисциплінарного статуту, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади та, відповідно до підпункту «в» пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, наказу ДФС України «Про введення в дію Структури Головних управлінь ДФС в областях та місті Києві» від 30.03.2020 №39 зараховано у розпорядження ГУ ДФС у Київській області.

Підставою зазначено висновок службового розслідування від 01.06.2020 №383/99-99-12-21-1, наказ ГУ ДФС у Київській області «Про надання відпустки» від 07.05.2020 №49-в.

Наказом ДФС України від 14.09.2020 №1295-о позивача зараховано у розпорядження ГУ ДФС у Київській області, звільнивши його з посади начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем 1 цього наказу, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус податкової міліції визначено у розділі XVIII-2 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту також - ПК України).

Податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції (пункт 348.1 статті 348 ПК України).

Згідно з пунктом 349.1 статті 349 ПК України до складу податкової міліції належать:

головні управління (управління, відділи, відділення, сектори) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

управління (відділи, відділення, сектори) податкової міліції відповідних контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, областях, округах (на два і більше регіони), містах Києві та Севастополі;

управління, головні відділи (відділи, відділення, сектори) податкової міліції відповідних державних податкових інспекцій у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонних, об`єднаних та контролюючих органах, що здійснюють супроводження великих платників податків.

У складі податкової міліції діє спеціальний підрозділ, який проводить роботу по боротьбі з незаконним обігом алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (пункт 353.1 статті 353 ПК України).

За приписами підпункту 353.4.2 пункту 353.4 статті 353 ПК України особам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького і рядового складу, присвоюються, зокрема, такі спеціальні звання старшого начальницького складу: полковник податкової міліції; підполковник податкової міліції; майор податкової міліції.

Пунктом 354.1 статті 354 ПК України визначено, що посадова чи службова особа податкової міліції у межах повноважень, наданих цим Кодексом та іншими законами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну відповідальність згідно із Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ або іншу передбачену законом відповідальність.

Посадова чи службова особа податкової міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов`язки, несе відповідальність у встановленому законом порядку.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-ІV у редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту також - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту зазначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

У відповідності до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

У відповідності до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є, зокрема проведення службового розслідування з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку.

Відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені в постановах від 07.02.2020 року по справі №260/1118/18, від 08.08.2019 року по справі № 804/3447/17, від 29.05.2018 року по справі №800/508/17, від 02.10.2019 року по справі № 804/4096/17, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням усіх обставин вчинення дисциплінарного проступку та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Тобто, сталою є правова позиція Верховного Суду щодо дискреційних повноважень керівника під час обрання виду дисциплінарного стягнення у випадку встановлення вини у вчиненні дисциплінарного проступку, а також щодо відсутності необхідності доводити неможливість застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

З наказу ДФС України від 30.06.2020 №20-дс вбачається, що службовим розслідуванням встановлено, зокрема, порушення вимог Дисциплінарного статуту, Положенням про ДФС у Київській області, затвердженого наказом ДФС від 01.02.2019 №80, Присяги працівника податкової міліції, Положення про слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області, затвердженого наказом ГУ ДФС у Київській області від 19.03.2019 №585 та за неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до порушення присяги працівника податкової міліції, вимог п. 4.26 розділу 4 Положення про слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області, затвердженого наказом ГУ ДФС у Київській області від 19.03.2019 №585, вимог пунктів 1, 6 частини першої статті 7, частини першої статті 8 Дисциплінарного статуту, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади та, відповідно до підпункту «в» пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, наказу ДФС України «Про введення в дію Структури Головних управлінь ДФС в областях та місті Києві» від 30.03.2020 №39 його зараховано у розпорядження ГУ ДФС у Київській області.

Означений наказ, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади та зарахування у розпорядження ГУ ДФС у Київській області є чинним, доказів його оскарження позивачем матеріали справи не містять.

Крім того, виходячи із заявлених позивачем підстав та предмету позову, ним не оскаржуються підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Означене, на переконання суду, свідчать про те, що позивач фактично не заперечує проти встановлених під час здійснення службового розслідування обставин, які слугували підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади та зарахування у розпорядження ГУ ДФС у Київській області.

При цьому, позивач, не оскаржуючи підстави звільнення його з посади, зазначив накладення дисциплінарного стягнення поза межами встановленого місячного строку з дня, коли про проступок стало відомо начальнику та зазначає про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у період перебування у відпустці.

Відповідно до положень статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Особи, з вини яких накладені дисциплінарні стягнення не виконані без поважних причин, несуть відповідальність за цим Статутом.

У разі подання скарги виконання накладеного дисциплінарного стягнення не припиняється.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Особа рядового або начальницького складу вважається такою, яка не має дисциплінарного стягнення, якщо її заохочено шляхом дострокового зняття дисциплінарного стягнення, нагороджено державною нагородою чи відзнакою Президента України або минув рік з дня накладення дисциплінарного стягнення.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУ ДФС у Київській області від 24.06.2020 №75-в позивачу надано невикористану відпустку за 2016 рік з 25.06.2020 по 04.08.2020 на підставі поданого ним рапорту.

Наказом ДФС від 30.06.2020 №20-дс за неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до порушення присяги працівника податкової міліції, вимог п. 4.26 розділу 4 Положення про слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області, затвердженого наказом ГУ ДФС у Київській області від 19.03.2019 №585, вимог пунктів 1, 6 частини першої статті 7, частини першої статті 8 Дисциплінарного статуту, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади та, відповідно до підпункту «в» пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, наказу ДФС України «Про введення в дію Структури Головних управлінь ДФС в областях та місті Києві» від 30.03.2020 №39 зараховано у розпорядження ГУ ДФС у Київській області.

Підставою зазначено висновок службового розслідування від 01.06.2020 №383/99-99-12-21-1, наказ ГУ ДФС у Київській області «Про надання відпустки» від 07.05.2020 №49-в.

Тобто, враховуючи перебування позивача у відпустці з 25.06.2020 по 04.08.2020, дисциплінарне стягнення накладено на позивача наказом від 30.06.2020 №20-дс в межах законодавчо визначеного строку (не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці).

При цьому, суд зауважує, що положеннями Дисциплінарного статуту не обмежено відповідача 1 у можливості застосування дисциплінарного стягнення у період перебування позивача у відпустці з огляду на наявність у нього права надати пояснення, заперечення, докази щодо обставин, які слугували підставами для проведення відносно нього службового розслідування.

В свою чергу, як вже зазначалось судом, виходячи з положень статті 18 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Таке дисциплінарне стягнення, як звільнення з посади, накладене на осіб рядового і начальницького складу, які перебувають у відпустці, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Тобто, враховуючи накладення дисциплінарного стягнення на позивача наказом від 30.06.2020 №20-дс та перебування його у відпустці з 25.06.2020 по 04.08.2020, граничним строком виконання накладеного на нього дисциплінарного стягнення є 04.09.2020.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, наказом ДФС України від 14.09.2020 №1295-о позивача зараховано у розпорядження ГУ ДФС у Київській області, звільнивши його з посади начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області. Підставою зазначено наказ ДФС України від 30.06.2020 №20-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення». При винесенні означеного наказу відповідач 1 керувався положеннями постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236 «Про затвердження Положення про Державну фіскальну службу України» та у зв`язку з реорганізаційно-штатними змінами.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що останній прийнято відповідачем поза межами встановлених строків для виконання дисциплінарних стягнень, тобто, на 10 днів пізніше граничного строку виконання накладеного на позивача дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що саме по собі порушення процедури прийняття суб`єктом владних повноважень індивідуального акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта призводить до його неправомірності.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури оформлення того чи іншого рішення, вважає, що навіть у разі підтвердження факту порушення відповідачем окремих процедурних питань, зокрема, в частині порушення строків виконання застосованого до позивача дисциплінарного стягнення, які, як встановлено судом, не були дотримані відповідачем 1 у повному обсязі під час прийняття оскаржуваного рішення, не може потягнути за собою безумовне його скасування у випадку, якщо такі порушення не мали наслідком прийняття незаконних рішень.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на поняття надмірного формалізму, який відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 18.05.2018 у справі № 826/11106/17, від 28.10.2018 у справі № 826/14749/16, від 27.11.2019 у справі № 826/15257/15, від 25.03.2020 у справі № 805/4508/16-а, від 20.05.2020 у справі № 809/1031/16, від 31.03.2021 у справі № 620/2520/20, від 19.05.2021 у справі № 210/5129/17, від 20.05.2022 у справі № 340/370/21 та від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20, слід розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Поняття «пуризм» (надмірний формалізм) було введено у правовий обіг ЄСПЛ. Так, у рішенні у справі «Сутяжник проти Росії» (заява № 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності.

Отже, «правовий пуризм» - невідступне слідування вимогам процесуальних та/або процедурних норм; надмірно формально сурове (бюрократичне) застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності (розумності, добросовісності), обставин конкретної справи, а також необхідності забезпечення ефективної реалізації та/або захисту прав особи та суспільних (публічних) інтересів.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 400/1510/19, від 05.07.2022 у справі № 522/3740/20, від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20, від 03.10.2022 у справі № 400/1510/19, від 01.11.2022 у справі № 640/6452/19 та від 18.01.2023 року у справі № 500/26/22.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що порушення відповідачем 1 строків виконання застосованого до позивача дисциплінарного стягнення є тим недоліком, який не міг вплинути та не вплинув на правомірність як оскаржуваного рішення, так і рішення суб`єкта владних повноважень (наказ ДФС України від 30.06.2020 №20-дс), на виконання якого воно прийняте. Як наслідок, такий недолік не може потягнути за собою безумовне скасування спірного наказу, за умови прийняття його у відповідності до вимог законодавства, на виконання наказу ДФС України від 30.06.2020 №20-дс про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, який є чинним та доказів оскарження якого позивачем матеріали справи не містять.

Тобто, допущення відповідачем 1 вищевказаного недоліку не є самостійною підставою для скасування спірного наказу та поновлення позивача на службі в разі наявності доведеного факту протиправних дій позивача, які свідчать про обґрунтованість звільнення останнього зі служби в ДСФ України.

Оскільки позивачем не оскаржуються підстави застосування до нього дисциплінарного стягнення наказом ДФС України від 30.06.2020 №20-дс, та у зв`язку із незазначенням у якості підстав позову незгоди із підставами застосування до нього дисциплінарного стягнення, суд вважає підтвердженим неналежне виконання позивачем службових обов`язків, що призвело до порушення присяги працівника податкової міліції, вимог п. 4.26 розділу 4 Положення про слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області, затвердженого наказом ГУ ДФС у Київській області від 19.03.2019 №585, вимог пунктів 1, 6 частини першої статті 7, частини першої статті 8 Дисциплінарного статуту, за що на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади та його зараховано у розпорядження ГУ ДФС у Київській області.

При цьому, судом не досліджуються обставини (не)правомірності встановлення вини у вчиненні дисциплінарного проступку, обрання виду дисциплінарного стягнення з огляду на те, що означене не є підставами позову та, як вже зазначалося судом, не заперечуються позивачем.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для вирішення питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.