Справа № 520/25711/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 р. Справа № 520/25711/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.12.24 по справі № 520/25711/23

за позовом ОСОБА_1

до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" , Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 нарахування та виплати в період з 01 березня 2018 року по 17 квітня 2019 року в належному розмірі доплати за науковий ступень доктора технічних наук - 15% та вчене звання СНС - 25%, надбавки за почесне звання «Заслужений винахідник України»;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба перерахувати, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за науковий ступень доктора технічних наук та вчене звання СНС, починаючи з 01.03.2018 року по 17 квітня 2019 року відповідно до розмірів, що встановлені законом України «Про вищу освіту», а також здійснити перерахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомогу - на оздоровлення за 2018 та 2019 роки, з врахуванням належних сум доплат за науковий ступень та вчене звання, та доплатити різницю, а також нарахувати та доплатити надбавку за почесне звання «Заслужений винахідник України»;

- визнати протиправною бездіяльність Військового інституту танкових військ Націонатьного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 нарахування та виплати в період з 18 квітня 2019 року по день виключення із списків особового складу доплати за науковий ступень доктора технічних наук - 15% та вчене звання СНС - 25%. надбавки за почесне звання «Заслужений винахідник України»;

- зобов`язати Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» перерахувати, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за науковий ступень доктора технічних наук та вчене звання СНС, та надбавки за почесне звання, починаючи з 18 квітня 2019 року по день звільнення;

- зобов`язати Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» перерахувати ОСОБА_1 додаткові види грошового забезпечення, а саме: грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, також одержану у 2020 році, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру встановленого в поточному році прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року та доплатити різницю;

- зобов`язати Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги при звільненні, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру встановленого в поточному році прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року, та доплатити різницю.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо невиплати в період з 01.03.2018 по 17.04.2019 ОСОБА_1 доплати за науковий ступінь та доплати за вчене звання відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту", надбавки за почесне звання.

Визнано протиправною бездіяльність Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" щодо невиплати в період з 18.04.2019 по 27.02.2020 ОСОБА_1 доплати за науковий ступінь та доплати за вчене звання відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту", надбавки за почесне звання.

Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину недоплаченого грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 17.04.2019 з урахуванням доплати за науковий ступінь - 15 % від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25 % від посадового окладу відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту", надбавки за почесне звання.

Зобов`язано Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину недоплаченого грошового забезпечення за період з 18.04.2019 по 27.02.2020 з урахуванням доплати за науковий ступінь - 15 % від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25 % від посадового окладу відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту", надбавки за почесне звання.

Зобов`язано Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату недоплаченої суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званнями за період з 29.01.2020 по 27.02.2020 шляхом застосування множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили 12.01.2024.

18 вересня 2024 року позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив суд зобов`язати Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/25711/23.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 відмовлено у задоволенні заяви позивача в порядку ст. 382 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 по справі № 520/25711/23 скасовано. Справу № 520/25711/23 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Справа надійшла до провадження судді 03.12.2024.

В обґрунтування заяви позивач вказав, що 20.11.2023 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду задоволено його позов щодо зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачене грошове забезпечення за період з 1 березня 2018 року по 17 квітня 2019 року із урахуванням доплати за вчене звання у розмірі - 25%, науковий ступінь - 15% та надбавки за почесне звання «Заслужений винахідник України». Позивач зазначив, що щодо підстав невиплати позивачу надбавки за почесне звання з боку університету не було надано до суду жодних пояснень, але разом з цим університет щодо виплати не заперечував. Зазначив, що 05.06.2024 відповідач-1 виконав рішення суду та виплатив кошти у розмірі 27277 грн. 67 коп. Також зазначив, що з метою одержання Довідки (інформації) про розмір середнього заробітку (отримання якої було необхідне позивачу для надання доказів у справі № 520/19285/24), ОСОБА_1 звернувся до університету, але відповідачем відмовлено у наданні такої довідки. Натомість, позивачу надіслано розрахунок виплат (перерахунок та доплату), що була здійснена на виконання судового рішення в справі № 520/25711/23. На думку позивача, довідка-розрахунок підтверджує суму 27277 грн 67 коп. та одночасно доводить, що до цієї суми не увійшла надбавка за почесне звання. Вказані обставини є підставою для звернення позивача до суду із заявою, в порядку ст. 382 КАС України, оскільки на його думку, рішення суду у справі № 520/25711/23 перший відповідач виконав не в повному обсязі.

Ухвалою Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба від 09.12.2024 задоволено частково заяву ОСОБА_1 , подану у порядку ст. 382 КАС України, по справі за позовом ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба протягом 60 днів з дня постановлення цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського кружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 520/25711/23.

Відмовлено у задоволенні іншої частини заяви.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 року про встановлення судового контролю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення від 20.11.2023 набрало чинності 12.01.2024 по факту винесення Другим апеляційним адміністративним судом ухвали про повернення апеляційної скарги Університету на Рішення від 20.11.2023 та добровільно виконано Університетом 05.06.2024, - невідкладно після надходження відповідного фінансування від вищого довольчого органу.

Відповідач вказує, що приписи рішення від 20.11.2023 використані Університетом під час перерахунку та виплати ОСОБА_1 частини недоплаченого грошового забезпечення за період 01.03.2018 - 17.04.2019.

Натомість, відповідних вказівок щодо розмірів належної Позивачу надбавки за почесне звання резолютивна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 не містить, а тому самостійне (на власний розсуд) виконання Університетом рішення у зазначені частині міститиме ознаки порушення фінансової дисципліни, а тому вбачається неможливим.

Апелянт наголошує на тому, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі може здійснюватися судом під час прийняття рішення у справі.

На думку скаржника встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Натомість, при ухваленні рішення від 20.11.2023, судовий контроль не встановлювався, оскільки суд не вважав такі заходи необхідними.

Виходячи з викладеного, під час винесення ухвали від 09.12.2024 у суду були відсутні достатні правові підстави встановлювати судовий контроль Рішення від 20.11.2023 за заявою ОСОБА_1 від 18.09.2024.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII від 2 червня 2016 примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 вказував, що правові норми КАС України (ст. 382) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Подібної позиції Верховний Суд дотримується у постанові від 25.02.2021 у справі № 640/13599/20.

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. (Постанова Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 560/523/19).

У розглядуваній справі судом встановлено, що 05 червня 2024 року Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на виконання рішення суду виплатив позивачу кошти у розмірі 27 277 грн 67 коп.

Позивачу надано довідку-розрахунок грошового забезпечення на виконання судового рішення в справі №520/25711/23 від 22.02.2024 №176/176/100/754/396/ПС, відповідно до якої позивачу належить до виплати 27 277 грн 67 коп., водночас, вказана сума розрахована за доплату за вчене звання та науковий ступінь, розрахунок суми боргу надбавки за почесне звання довідка не містить.

Учасниками справи не заперечується, що розрахунок та виплату надбавки за почесне звання, що визначено судовим рішенням, відповідач не здійснював.

Судовим рішенням від 20.11.2023 щодо надбавки за почесне звання "Заслужений винахідник України" судом встановлено, що відповідно до посвідчення №596 позивачу Указом Президента України від 18.05.2012 №331/2012 позивачу присвоєно таке почесне звання.

Відповідно до п.1 розділу ХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міноборони України від 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), що мають почесні звання України, СРСР, союзних республік СРСР, якщо виконання ними службових обов`язків за посадами (у тому числі за посадами, які виконуються тимчасово) збігається за профілем з наявним почесним званням, щомісяця виплачується надбавка за почесне звання у відсотках посадового окладу в таких розмірах: за почесне звання "заслужений" - 10 відсотків.

Доказів того, що позивач займав посаду, яка за профілем не збігається з наявним почесним званням, відповідачами до суду не надано. Також не надано доказів, що така надбавка виплачувалась позивачу. Жодних пояснень щодо підстав невиплати позивачу надбавки за почесне звання надані до суду заяви по суті справи не містять.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому немає підстав для її скасування, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 520/25711/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський