Справа № 500/106/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/106/25

10 лютого 2025 року м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Грицюка Р.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Годуна В.В.,

представника позивача Решетухи А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з особливостями визначеними статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськомуненерго» Тернопільської міської ради (далі - позивач) до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), у якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. від 12.12.2024 у виконавчому провадженні №76772666 про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськомуненерго» Тернопільської міської ради належить до теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.01.2024 стягнуто з підприємства на користь АТ «Укртрансгаз» компенсацію вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за період 2016-2017 років, 3% річних, інфляційні втрати та судовий збір, усього на суму 29984564,65 гривень.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. від 12.12.2024 у виконавчому провадженні №76772666 прийнято рішення про стягнення виконавчого збору.

Позивач зазначає, що відповідно до пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 06.06.2018 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 №1730-VIII, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеним законом.

Вважає, що вчинення державним виконавцем дій щодо стягнення виконавчого збору за постановою від 12.12.2024 у виконавчому провадженні №76772666 порушує права та інтереси позивача, оскільки стягнута судом заборгованість підлягає врегулюванню відповідно до Закону №1730-VIII.

Представник позивача під час судового розгляду зазначив, що оскільки рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.01.2024 заборгованість з позивача на користь АТ «Укртрансгаз» стягнута з посиланням на Закон №1730-VIII (зокрема, частину другу статті 8), то вона відноситься до заборгованості, що врегульована цим Законом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 позовну заяву Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськомуненерго» Тернопільської міської ради до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови залишено без руху.

Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 30280,00 гривень.

До Тернопільського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжну інструкцію №159 від 14.01.2025 про сплату судового збору на суму 30280,00 гривень.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду на 28.01.2025. Зобов`язано відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надати разом із відзивом на позовну заяву належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №76772666.

Відповідач правом подання відзиву не скористався.

Згідно із частиною четвертою ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.

З огляду на встановлені строки розгляду вказаної категорії адміністративних справ та недопущення їх порушення, а також належного повідомлення відповідача про розгляд справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Із матеріалів справи слідує, що Комунальне підприємство «Тернопільміськомуненерго» Тернопільської міської ради є суб`єктом господарювання, який здійснює виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.01.2024 у справі №921/558/23 стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськомуненерго» Тернопільської міської ради на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» заборгованості на суму 29984564 грн 65 коп., з яких 25 488 983 грн 80 коп. компенсація вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу, 606 707 грн 65 коп. - 3% річних, 3 445 751 грн 55 коп. - інфляційних нарахувань та 443 121 грн 65 коп. - витрат на сплату судового збору.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом Тернопільської області 05.08.2024 видано наказ.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. від 12.12.2024 відкрито виконавче провадження №76772666.

Також, 12.12.2024 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. у виконавчому провадженні № 76772666 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 998 456,46 грн.

Не погоджуючись з постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. у виконавчому провадженні № 76772666 про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 998 456,46 грн, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами (пункт шостий частини п`ятої статті 27 Закону).

Отже, передумовою застосування пункту шостого частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слугує той факт, що боржник має статус суб`єкта, на якого поширюється дія Законів України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Відтак, сам по собі факт примусового стягнення заборгованості з боржника автоматично не свідчить про наявність підстав для застосування пункту шостого частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.12.2023 у справі № 160/10320/22, від 21.12.2023 у справі № 380/13876/22 та інших.

Так, 29.08.2021 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14 липня 2021 року №1639-IX, яким внесені зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року №1730-VIII-VIII та до Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ.

Відповідно до статті 1 Закону №1730 заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем)

Відповідно до статті 1 Закону №1730-VIII учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу, оператор газотранспортної системи та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, оператори газорозподільних систем, оператори системи розподілу.

Статтею 2 Закону №1730-VIII унормовано, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, та користування зазначеним реєстром, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93, Реєстр формується з метою забезпечення збирання, накопичення, обробки, захисту, обліку та надання інформації про теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону №1730-VIII.

Отже, Законом № 1730-VІІІ визначений основний критерій, що свідчить про віднесення певного суб`єкта господарювання до підприємств - учасників взаєморозрахунків за вказаним Законом - це внесення його до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - Реєстр), який розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

У своїй практиці Верховний Суд уже надавав оцінку сфері дії Законів України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".

Так, Верховний Суд у складі колегій суддів Касаційного господарського суду у постановах від 23 червня 2022 року у справі №904/92/20, від 18 липня 2023 року у справі №906/1357/20, від 5 вересня 2023 року у справі №922/3220/20 дійшов висновку, який узагальнено полягає у тому, що сфера дії Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», врегулювання сплати заборгованості поряд із Законом №1730-VIII, що є підставою для не стягнення виконавчого збору, поширюється виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Зазначені висновки Верховний Суд зробив у господарських справах. Втім, це не перекреслює того, що вказані висновки прямо стосуються і повинні застосовуватися у цій справі, оскільки наведені положення були сформульовані Судом на тлі обставин включення (не включення) товариств газорозподільної галузі до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, та пов`язані з конкретними фактами справи, яка переглядається.

Подібних висновків Верховний Суд дійшов, розглядаючи також справи й у адміністративних справах №160/10320/22 (постанова від 12.12.2023), №380/13876/22 (постанова від 21.12.2023).

На тлі спірних правовідносин суд не бачить підстав для іншого трактування цих норм, аніж буквальне, і вважає, що інший підхід до їх осмислення здатний призвести до довільного тлумачення.

Відтак, суд вважає, що сфера дії Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року №1730-VIII-VIII поширюється виключно на учасників процедури врегулювання заборгованості, що включені до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

З огляду на наведене, оскільки відповідач не включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, підстав для визнання заборгованості такою, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону №1730-VIII не вбачається.

У цьому контексті суд також зважає на приписи пункту 10 частини першої статті 34, частини шостої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом яких зупинення вчинення виконавчих дій у відповідному випадку прив`язане до факту перебування боржника саме у Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

На основі аналізу наведених норм матеріального права і практики їх тлумачення, суд вважає, що застосування пункту шостого частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлюється обставиною включення боржника до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 №1730-VIII.

Отже, аналіз наведених норм права надає підстави для висновку, що заходи щодо врегулювання питання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, стосуються підприємств, включених до відповідного реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

З огляду на наведене, суд не вважає слушними доводи позивача, про те, що оскільки рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.01.2024 заборгованість з позивача на користь АТ «Укртрансгаз» стягнута з посиланням на Закон №1730-VIII (зокрема, частину другу статті 8), то вона відноситься до заборгованості, що врегульована цим Законом. Суд звертає увагу, що зазначене судове рішення вмотивоване й іншими положенням Законів України, як то «Про ринок природного газу», Кодексу газотранспортної системи, ЦК, ГК та іншими, а посилання у мотивувальній частині судового рішення на ті чи інші обставини не може слугувати беззаперечною підставою для визнання їх доказом в іншій судовій справі.

У той же час, частина друга статті 8 Закону №1730-VIII, на яку посилається позивач у позовній заяві, визначає гарантії забезпечення прав і інтересів саме кредиторів, а не боржників, яким є позивач, і встановлює обов`язок підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акта звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) таку заборгованість особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно.

Тобто, вказана норма закону перш за все стосується прав кредиторів і передбачає можливість (право вибору) боржника врегулювання такої заборгованості шляхом процедур, передбачених Законом №1730-VIII, або ж її стягнення кредитором у судовому порядку у разі несплати у визначені законом спосіб і строки.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.01.2024 у справі №921/558/23 стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськомуненерго» Тернопільської міської ради на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 29984564 грн. 65 коп. заборгованості, з якої основна частина компенсація вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу, відбір якого здійснювався за відсутності підписаних актів приймання-передачі у червні 2016 року, червні-липні, вересні-листопаді 2017 року.

Позивачем не заперечується, що для врегулювання зазначеної заборгованості Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськомуненерго» Тернопільської міської ради перед Акціонерним товариством «Укртрансгаз» не застосовувалися процедури, передбачені Законом №1730-VIII, і вона не включена до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону №1730-VIII.

Враховуючи зазначене, у силу положень статей 1, 2 Закону №1730, стягнута за рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.01.2024 заборгованість Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськомуненерго» Тернопільської міської ради на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» не відноситься до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», а тому суд не знаходить підстав для визнання протиправною постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору від 12.12.2024 на підставі згаданого судового рішення у виконавчому провадженні № 76772666, а отже не вбачає підстав для її скасування.

Враховуючи наведене, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Іваночка В.Ю. від 12.12.2024 у виконавчому провадженні №76772666 про стягнення виконавчого збору є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року)

Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Згідно з вимогами ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зауважує, що в ході розгляду справи доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, а факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськомуненерго» Тернопільської міської ради відхилені, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-242, 244-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськомуненерго» Тернопільської міської ради до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Комунальне підприємство теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради (місцезнаходження/місце проживання: вул. Івана Франка, 16, м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46025 );

відповідач:

- відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження/місце проживання: вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, 76019 );

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10 лютого 2025 року.

Головуючий суддя Грицюк Р.П.