Справа № 300/361/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"11" лютого 2025 р. справа № 300/361/25
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військової частини НОМЕР_4 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій,
Адвокат Либовка А.В., в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військової частини НОМЕР_4 , в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 06.04.2016 по 28.02.2018, визначивши при обчисленні розміру такої індексації як базовий місяць січень 2008 року.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 06.04.2016 по 28.02.2018, визначивши при обчисленні розміру такої індексації як базовий місяць січень 2008 року.
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.02.2020 по 28.01.2022 з урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.02.2020 по 31.12.2020 (в тому числі матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 (в тому числі матеріальну допомогу на оздоровлення за 2021 рік) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2022 по 28.01.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум.
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 31.01.2022 по 19.12.2022 з урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 31.01.2022 по 19.12.2022 (в тому числі матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум.
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 22.12.2022 по 31.05.2023 з урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 22.12.2022 по 31.12.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 31.05.2023 (в тому числі матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 та з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
31.01.2025 представник військової частини НОМЕР_1 подав суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому послався на пропуск позивачем строку звернення до суду та просив позовну заяву залишити без розгляду. В обґрунтування своїх доводів зазначено, що вимоги позовної заяви до військової частини НОМЕР_1 у цій справі щодо перерахунку грошового забезпечення, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення охоплені періодом з 06.04.2016 по 28.01.2022. Водночас, грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Отже, на думку представника військової частини НОМЕР_1 , з дня отримання грошового забезпечення особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів, у тому числі й щодо розміру нарахування та виплати грошового забезпечення та його індексації, а при звільненні відповідних компенсаційних виплат (а.с. 53-56).
31.01.2025 представник військової частини НОМЕР_2 також подав суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому зазначив, про проходження ОСОБА_1 з 11.01.2022 по 19.12.2022 військової служби у військовій частині НОМЕР_2 . При цьому, грошове забезпечення позивач отримував, починаючи з 31.01.2022, у зв`язку із чим, на думку представника, позивачем пропущено процесуальний строк звернення до адміністративного суду (а.с. 67).
Суд розцінює посилання представників відповідачів у відзивах на пропуск позивачем строку звернення до суду як заявлення ними клопотань про залишення позову без розгляду.
Вирішуючи порушене відповідачами питання щодо строку звернення ОСОБА_1 до суду та залишення позову без розгляду, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Положеннями частини 5 статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є, серед іншого, виплата позивачу Військовою частиною НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення з 06.04.2016 по 28.02.2018 та виплата грошового забезпечення за період з 01.02.2020 по 28.01.2022, а також Військовою частиною НОМЕР_2 грошового забезпечення за період з 31.01.2022 по 19.12.2022.
Таким чином, спір у даному випадку пов`язаний з недотриманням законодавства про оплату праці.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду зі спором про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежений трьома місяцями з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).
Втім, судом апеляційної інстанції помилково застосовано редакцію частини другої статті 233 КЗпП України, чинну на момент постановлення оскаржуваного судового рішення.
З огляду на вказане, доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022) не обмежене будь-яким строком».
З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Законом №2352-ІХ, та на момент їх виникнення строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.
Таким чином, відсутні підстави для застосування строку до спірних правовідносин, оскільки на момент їх виникнення частина 2 статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.
Крім цього, суд звертає увагу відповідача на те, що Верховний Суд в ухвалі від 23.07.2024 по справі №990/233/23 зазначив: «На підставі документів, які є у справі, та беручи до уваги пояснення сторін, суд з`ясував, що позивачка не отримувала письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, як це передбачено у статті 116 КЗпП України.
Водночас, відлік строку для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у розумінні статті 233 КЗпП України (у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-IX), пов`язується саме з днем одержання ним [працівником] письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні відповідно до статті 116 КЗпП України.
Варто зауважити також, що стаття 116 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом №2352-IX, теж покладала на «роботодавця» обов`язок у письмовій формі повідомити про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, перед виплатою зазначених сум.
З уваги на наведені міркування суд вважає, що позаяк позивач, як встановлено у справі, не отримала (при звільненні) письмового повідомлення ВРП про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні відповідно до приписів статті 116 КЗпП України, то для неї відлік строку для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать їй при звільненні, яким суд трактує цей позов не починався, відповідно не може бути пропущений».
Доказів отримання позивачем ОСОБА_1 при звільненні (виключенні зі списків відповідачів) письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні відповідно до приписів статті 116 КЗпП України, відповідачами не надано.
Більше того, суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 06.04.2016 по 28.01.2022 (з 21.03.2017 по 28.01.2022 у Військовій частині НОМЕР_4 , яка знаходиться на повному фінансово-господарському забезпеченні військової частини НОМЕР_1 ), тобто на момент вибуття зі складу військової частини НОМЕР_1 частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення до суду, не обмежувався.
Аналогічно, частина періоду проходження позивачем військової служби у Військовій частини НОМЕР_2 (з 31.01.2022 по 19.12.2022) припала на час, коли частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення до суду, не обмежувався.
Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України, зазначив, що при регулюванні суспільних відносин застосовують три способи дії нормативно-правових актів: негайний (безпосередня дія), через перехідний період (ультраактивна форма), або через зворотну дію (ретроактивна форма). Принцип неприпустимості зворотної дії закріплений у частині першій статті 58, за яким закон діє з моменту набрання чинності і не застосовується до подій, що відбулися раніше. Винятки стосуються випадків, коли закон пом`якшує або скасовує відповідальність (абзац 3 пункту 2 Рішення від 09.02.1999, пункт 4 Рішення від 05.04.2001 №3-рп/2001). Конституційний Суд також наголосив на важливості юридичної (правової) визначеності як ключової складової принципу верховенства права, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац 6 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20.12.2017 №2-р/2017). У Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп від 05.04.2001 №3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Відтак, з огляду на вище перелічені правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд констатує, що нові зміни в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Зокрема, для стягнення заробітної плати (грошового забезпечення), яка належала працівнику до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотань представників Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись статтями 122, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у задоволенні клопотань представників Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військової частини НОМЕР_4 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій відмовити.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.
Представнику позивача, Військовій частині НОМЕР_1 , Військовій частині НОМЕР_2 , Військовій частині НОМЕР_3 ухвалу надіслати через підсистему «Електронний суд».
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.