Справа № 460/1875/25
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
за результатами вирішення заяви про самовідвід
10 лютого 2025 року Р і в н е №460/1875/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.М. Дудар, розглянувши у письмовому провадженні заяву про самовідвід в адміністративній справі за позовом
доПівнічно-західного апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України
про визнання протиправним та скасування наказу,
05 лютого 2025 року до Рівненського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Північно-західного апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2025, зазначеній позовній заяві визначено єдиний унікальний номер 460/1875/25, для розгляду позовної заяви визначено головуючого суддю Дудар О.М.
Ухвалою від 07 лютого 2025 року відкрито провадження у справі №460/1875/25.
10 лютого 2025 року головуючим суддею Дудар О.М. заявлено самовідвід щодо розгляду зазначеної справи.
Заява судді про самовідвід обґрунтована тим, що між суддею Дудар О.М. та позивачем ОСОБА_1 у період з 16.07.2007 до 03.08.2009 існували відносини підлеглості та підпорядкованості (як між керівником апарату Рівненського окружного адміністративного суду та помічником судді цього ж суду), що може викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду цієї адміністративної справи.
Розглянувши заяву про самовідвід, суд зазначає таке.
Згідно з ч.1 ст.39 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження (ч.3 ст.39 КАС України).
При цьому, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі (ч.1 ст.40 КАС України).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості, а саме, проводить відмінність між: 1) суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі; 2) об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь обґрунтовані сумніви в цьому відношенні ("Кіпріану проти Кіпру", "П`єрсак проти Бельгії", "Грівз проти Сполученого Королівства").
Разом з тим чітка відмінність між цими поняттями відсутня, оскільки поведінка судді може не тільки об`єктивно викликати сумніви в його неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний тест), але мова може також йти про його або її особисте переконання (суб`єктивний тест). У зв`язку з цим рішення про те, чи слід застосувати в певній ситуації той чи інший критерій, залежить від конкретних фактів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Як зазначається у п.11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухвалених 17.11.2010, зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом.
Крім того, Консультативна рада європейських суддів у п.12 Висновку №1 (2001) наголосила: "Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади може бути підірвано". Отже є тісний зв`язок між незалежністю і об`єктивною неупередженістю. З цієї причини Європейський суд з прав людини зазвичай розглядає ці дві вимоги разом ("Фіндлі проти Сполученого Королівства").
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає незалежності від інших гілок влади (тобто виконавчої та законодавчої), а також від політичних партій ("Нінн-Хансен проти Данії"). При цьому, питання завжди полягає в тому, чи дотримуються в конкретній справі вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ("Хенрік Урбан і Ришард Урбан проти Польщі"). Також Європейський суд з прав людини запровадив критерії оцінки незалежності. А саме, при визначенні того, чи може орган вважатися "незалежним", Європейський суд з прав людини бере до уваги такі критерії ("Фіндлі проти Сполученого Королівства"): 1) порядок призначення його членів і тривалість терміну їх повноважень; 2) гарантії від зовнішнього тиску; 3) зовнішні ознаки незалежності. Що стосується третього критерію, то важливою є довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти населенню ("Саінер проти Туреччини"). Сумніви в незалежності відсутні, коли, на думку Європейського суду з прав людини у "об`єктивного спостерігача" не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається ("Кларк проти Сполученого Королівства").
Визначаючи, чи є суд незалежним, Європейський суд з прав людини звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд Європейський суд з прав людини іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду ("Бєлілос проти Швейцарії", "Очалан проти Туреччини"). Європейський суд з прав людини застерігає, що навіть самі лише сумніви "розсудливого спостерігача" в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд ("Ферантелі та Сантанджело проти Італії", "Хаусчілдт проти Данії", "Веттстейн проти Швейцарії"). Суддя, щодо якого є обґрунтовані побоювання недостатньої неупередженості, повинен негайно взяти відвід ("Веттстейн проти Швейцарії", "Кастілло Альгар проти Іспанії", "П`єрсак проти Бельгії") .
За наведеного, лише розгляд справи судом, об`єктивність і неупередженість якого перебуває поза всяким сумнівом є гарантією того, що судове рішення буде сприйняте суспільством як справедливе, незалежне та безстороннє, і лише в такому випадку буде дотримано право сторін на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Враховуючи наведені у заяві про самовідвід аргументи, суд дійшов висновку про обґрунтованість такої заяви, оскільки за наведених обставин відсутні достатні гарантії для виключення будь-якого обґрунтованого сумніву у безсторонності та неупередженості судді Дудар О.М.
З урахуванням цього, з метою зміцнення та підтримки довіри суспільства до судової влади, уникнення звинувачень в упередженості та будь-яких спроб посягань на гарантії дотримання судом принципів законності, неупередженості та об`єктивності, а також для усунення сумнівів у сторін та у суспільства в цілому щодо об`єктивності та неупередженості розгляду адміністративної справи, заява про самовідвід судді Дудар О.М. підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, у разі задоволення самовідводу судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.
Керуючись статтями 36, 39-41, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заяву судді Дудар О.М. про самовідвід у справі №460/1875/25 задовольнити.
Адміністративну справу №460/1875/25 за позовом ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу передати до відділу документального забезпечення (канцелярії) суду для визначення складу суду в порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.М. Дудар