Справа № 160/1362/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 лютого 2025 рокуСправа № 160/1362/25
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бухтіярова М.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області стосовно не перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі трудового стажу, зафіксованого в трудовій книжці (з урахуванням періоду проходження служби в органах внутрішніх справ з 29.04.1986 року по 01.03.1991 року).

-зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком на підставі трудового стажу, зафіксованого в трудовій книжці (з урахуванням періоду проходження служби в органах внутрішніх справ з 29.04.1986 року по 01.03.1991 року), та здійснити перерахунок пенсії починаючи з дати призначення пенсії.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених ст. 161 КАС України.

Ухвалою суду від 27.01.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із цим позовом, вказавши обґрунтовані підстави для поновлення строку з наданням належних доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

Копія ухвали суду від 27.01.2025 скеровано представнику позивача адвокату Мозговому О.В. через Електронний суд та доставлена до електронного кабінету 28.01.2025.

03.02.2025 до суду від представника позивача адвоката Мозгового О.В. надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування заяви представником позивача зазначено, що предметом розгляду даної справи є відмова відповідача у проведенні позивачу перерахунку пенсії за віком на підставі трудового стажу, зафіксованого в трудовій книжці (з урахуванням періоду проходження служби в органах внутрішніх справ з 29.04.1986 року по 01.03.1991 року), починаючи з дати призначення пенсії. Відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом. Судом визначено, що цим моментом є дата отриманням позивачем листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.03.2024 №18720-11124/Н-01/8-0400/24. Однак позивач не може погодитись з цим твердженням. З вказаного листа йому лише стало відомо, що до трудового стажу йому не зарахований період проходження служби в органах внутрішніх справ з 29.04.1986 року по 01.03.1991 року. Після отримання листа позивач почав збирати докази, що підтверджують його службу у вказаний період. Отримавши відповідь від Ліквідаційної комісії УМВС України в Дніпропетровській області, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 20.12.2024, в якій серед іншого просив перерахувати йому пенсію, розрахувавши її розмір виходячи із страхового стажу, який включає службу в органах внутрішніх справ у період з 29.04.1986 року по 01.03.1991 року. Однак, на дату звернення до суду відповідь не надійшла від відповідача. Зважаючи на викладене, саме з останнього звернення до відповідача слід вираховувати строки звернення до суду. Крім того, є об`єктивні обставини, які перешкоджали позивачу у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації своєчасно звернутись до суду в межах строку, установленого законом, починаючи з дати отримання листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.03.2024 №18720-11124/Н-01/8-0400/24, а також слід врахувати, що позивач є особою похилого віку, схильний до інфекційних захворювань та останнім часом часто хворіє.

Розглянувши заяву представника позивача адвоката Мозгового О.В. про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд доходить висновку про її необґрунтованість та наявність підстав для повернення позову з наступного.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом ч.1, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини шостої статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 607/6231/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 438/769/13-а (2а/438/29/13), від 24 квітня 2018 року у справі № 357/18214/14, від 26 червня 2018 року у справі № 663/1012/16-а, від 10 липня 2018 року у справі № 820/4856/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 826/11545/17, від 9 листопада 2018 року у справі № 334/3536/17(2-а/334/402/17), від 27 листопада 2018 року у справі № 537/2348/16-а, від 27 листопада 2018 року у справі № 305/2056/15-а, від 20 грудня 2018 року у справі № 756/513/17, від 20 грудня 2018 року у справі № 712/7831/16-а, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 7 лютого 2019 року у справі № 802/497/16-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/26174/15, від 21 грудня 2019 року у справі №826/12776/15 та від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Вжиття конструкції «повинен був дізнатись» в розумінні положень частин 2 та 3 статті 122 КАС України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Скаржнику недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

При цьому, у визначенні моменту виникнення права на позов має значення, коли особа дізналася про факт порушення свого права, інтересу або коли саме вона повинна була дізнатись про це, і обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Як слідує із заявлених позовних вимог, позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області стосовно не перерахунку пенсії на підставі трудового стажу, зафіксованого в трудовій книжці (з урахуванням періоду проходження служби в органах внутрішніх справ з 29.04.1986 року по 01.03.1991 року).

На обґрунтування заявлених позовних вимог в позові зазначено, що позивач є пенсіонером за віком з 2020 року та його страховий стаж становить більше 42 років, однак при нарахуванні пенсії відповідачем не у повному обсязі зараховано його періоди роботи до страхового стажу.

З цього приводу позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 27.02.2024, на яку отримав відповідь від 28.03.2024 №18720-11124/Н-01/8-0400/24 та розрахунки трудового стажу. В цих розрахунках відсутні відомості про службу в ОВС за період з 29.04.1986 по 01.03.1991, що, на переконання позивача, є неправомірним, оскільки вони містяться в трудовій книжці.

Отже, з отриманням листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.03.2024 №18720-11124/Н-01/8-0400/24 та розрахунків трудового стажу позивачу достеменно відомо тривалість страхового стажу, про зараховані та не зараховані періоди його трудової діяльності, а відтак про порушення прав, водночас за захистом порушеного права з цим позовом позивач звернувся до суду лише 20.01.2025, тобто з пропуском строку, встановленого ч.2 ст. 122 КАС України.

На виконання вимог ухвали суду представником позивача адвокатом Мозговим О.В. подана заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, однак в якій не вказано жодних обставин, що об`єктивно унеможливлювали реалізацію позивача його права щодо своєчасного звернення до суду із цими позовними вимогами з урахуванням фактичної обізнаності позивача щодо порушених прав та інтересів, а також не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Посилання представника адвоката Мозгового О.В. на звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 20.12.2024 про перерахунок пенсії з урахуванням періоду служби в органах МВС та не отримання на час звернення до суду із цим позовом відповіді на цю заяву не змінюють момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку (Постанова Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Збір доказів, на яке посилається представник позивача, у спірному випадку не засвідчує поважність причин пропуску строку звернення до суду, зважаючи також на те, що позивач як 28.02.2024, так і 20.12.2024 просив відповідача розрахувати пенсію із трудового стажу, відображеного в трудовій книжці.

Щодо посилань представника позивача в обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду на обставини воєнного стану в Україні, суд зазначає, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.

У кожному конкретному випадку суд досліджує обставини, зазначені позивачем, у їх сукупності із наданими доказами на їх підтвердження.

Однак, представник позивача у заяві хоч і посилається на обставини воєнного стану, однак не надав жодних доказів, що причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом зумовлені саме запровадженням воєнного стану (постійні обстріли, перебої з електропостачанням, відсутність транспортного сполучення), і що причини, що зумовили несвоєчасне звернення до суду, виникли протягом строку, який пропущено.

Водночас, з часу запровадження на території України воєнного стану Дніпропетровський окружний адміністративний суд не припиняв свою роботу, позивачем не доведено неможливості звернення до суду за захистом своїх прав шляхом надіслання позовної заяви засобами поштового зв`язку чи засобами електронного зв`язку з часу фактичної обізнаності позивача щодо порушених прав та інтересів.

З цих же підстав не враховуються доводи представника про стан здоров`я позивача, оскільки такі жодним чином не підтверджені.

З огляду на викладене, заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду із цим позовом не обґрунтована, не містить належних доказів на підтвердження тієї обставини, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду із цим позовом без зайвих зволікань з отриманням листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.03.2024 №18720-11124/Н-01/8-0400/24 та розрахунків трудового стажу, відтак позивачем не доведено пропуск строку звернення до суду з поважних причин, тому така заява задоволенню не підлягає.

Суд звертає увагу, що законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Крім того, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Отже, станом на 10.02.2025 вимоги суду, викладені в ухвалі суду від 27.01.2025, виконані частково, оскільки представником позивача хоч і подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, однак без наведення поважних причин пропуску строку звернення до суду, що мали місце непереборні обставин, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення до суду із цим позовом, та доказів на їх підтвердження.

Згідно частин першої-другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що про наявність підстав для повернення позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами позивачу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 123, 169, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Мозгового Олександра Вікторовича про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Бухтіярова