Справа № 308/922/25
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/922/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І. О.,

за участі секретаря судового засідання Петришина Н.А.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову поліцейського Управління патрульної поліції в Закарпатській області сержанта поліції Федчика Олега Олександровича серії ЕНА №3806306 від 07.01.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07.01.2025 поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області сержантом поліції Федчиком Олегом Олександровичем відносно позивача винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 3806306 від 07.01.2025.

Відповідно до винесеної постанови, позивачем нібито було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 122 КУпАП. Як зазначено в постанові, керуючи транспортним засобом Tesla Model 3 номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі М06 Київ-Чоп, 790км, біля с. Середнє Ужгородського району Закарпатської області 07.01.2025 о 10:11 год, гр. ОСОБА_1 порушив вимогу знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год».

Фіксування швидкості поліцейським проводилося приладом TruCam ТС000624 в ручному режимі (поліцейський тримав прилад TruCam в руках).

Вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності за даною постановою є необґрунтованим та недоведеним, а зазначена постанова є незаконною та підлягає до скасування з наступних підстав.

Фіксація поліцейським за допомогою спеціальних засобів фото-відео порушень ПДР перевищення дозволеної швидкості руху на транспортних засобах фіксації повинні відбуватися стаціонарно вмонтованим способом. Натомість ручне розміщення засобів фото- і відеофіксації швидкості суперечить приписам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» і може призвести до наявності певної похибки (по причині нестабільного закріплення) та вплинути на достовірне відображення реальної швидкості руху ТЗ.

Вказує, що зауваження позивача з цього приводу було проігнороване співробітниками патрульної поліції.

Також звертає увагу, що всупереч вимогам п. 8.2.1 Правил дорожнього руху, на відрізку автодороги М06 Київ-Чоп, 790км, при наявності 2-х смуг руху в одному напрямку відсутнє дублювання знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху».

На автодорозі М06 Київ-Чоп, 790км, крім знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», також встановлений знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», причому цей знак встановлений з дублюванням на розділювальній смузі відповідно до п. 8.2.1 ПДР. З фото- та відеоматеріалів з приладу TruCam TC000624, продемонстрованих позивачу співробітниками патрульної поліції, неможливо встановити перебування ТЗ на момент фіксації швидкості саме в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год».

Зазначає, що такі дії поліцейських повністю не відображають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, а отже є незаконними та суперечать статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Ухвалою суду від 21.01.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 27.01.2025 вказані недоліки було усунуто.

Ухвалою суду від 28.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

30.01.2025 представником відповідача за довіреністю Ісаком Д.І. було надіслано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. До відзиву надано диск з відеозаписом правопорушення.

В обґрунтування відзиву зазначив, що 07.01.2025 року під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 000624, за адресою: Закарпатська область, автомобільна дорога М-06 «Київ-Чоп» км. 790, було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «Tesla Model 3» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , рухався швидкістю 103 км/год,, в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км», чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху на 53 (п`ятдесят три) км/год, порушивши п. 12.9 «б» ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.9 «б» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3806306 від 07.01.2025 та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського).

В ході розгляду справи всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надавав.

Інспектор виніс постанову за ч. 4 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 1700 грн., відповідно до санкції статті.

На фотознімку, який додано до відзиву, зазначено дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення, географічні координати тощо.

Вважають, що позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження. Обставини викладені у позовній заяві являються суб`єктивною думкою позивача та не спростовують факт вчинення позивачем правопорушення.

Також зазначили, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903- 2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Виходячи з наведеного, після підтвердження відповідності вимірюваній швидкості транспортних засобів лазерних LTI 20/20 TruCAM II вимогам нормативно-правових актів (технічних регламентів). їх дозволяється вводити в обіг/експлуатацію.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/30513 від 26.03.2024, виданого ДП "Укрметртестстандарт», прилад TruCam ТС 000624 станом на час виникнення спірних правовідносин був придатним до застосування

Таким чином, повірка приладу LTI 20/20 TruCAM II серійний номер ТС000624 повинна здійснюватися через рік після дати, зазначеної у свідоцтві про повірку № 22- 01/30513, тобто починаючи з 27.03.2025 року.

Крім того, цим же свідоцтвом передбачено можливість використання вказаного приладу в ручному режимі вимірювання з похибкою +/- 2км/год.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 07.09.2021 року № 04/05/02-2522, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних (дія якого продовжено листом ДЗІ Адміністрації Держспецзв`язку від 29.06.2023 № 04/05/01-3623/СЕД до кінця дії воєнного стану в Україні).

З листа ДП "Укрметртестстандарт" від 01 жовтня 2019 року за № 22-38/49 вбачається, що лазерний вимірювач "TruCAM LTI 20/20" належать до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань.

Таким чином підсумовують, що технічними характеристиками приладу TruCam LTI 20/20, яким було зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму передбачено можливість застосування такого приладу в ручному режимі та навіть відведено на це допустиму похибку +/-2%. Відтак, вказане підтверджує факт правомірності використання приладу для вимірювання швидкості.

Звернули увагу, що на відрізку автомобільної дороги М-06 «Київ-Чоп» км. 790 - км. 794 проводяться дорожні роботи, у зв`язку з чим встановлені дорожні знаки відповідно до погодженої схеми організації дорожнього руху (далі - схема ОДР). Так, згідно схеми ОДР на відрізку автомобільної дороги М-06 «Київ-Чоп» км 790, з м. Мукачева в напрямку м. Ужгорода встановлене ступінчасте зниження швидкості (дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», разом з іншими дорожніми знаками, такими, як: 1.37 «Дорожні роботи», 3.25 «Обгін заборонено», 1.53 «Звуження дороги з лівого боку», 5.21.2 «Кінець додаткової смуги руху» тощо.

Звертають увагу, що чинний ПДР не містить обов`язкової вимоги щодо позначення місць контролю за швидкісним режимом в ручному режимі спеціальними дорожніми знаками (така вимога є виключно до автоматичної відеофіксації порушень ПДР ).

Також звернули увагу, що обставини наявності чи відсутності дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.

Підсумовуючи зазначили, що поясненнями позивача в позовній заяві вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання правами. Отже, вважають постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. А відтак просили у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання позивач з`явилися, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просив такі задовольнити. Крім того, зазначив, що з наданих відповідачем доказів не можливо встановити на якій саме ділянці дороги зафіксовано правопорушення, чи то в межах дії знаку обмеження швидкості 50 км/год, чи то в межах дії знаку обмеження швидкості 70 км/год.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами не погоджується та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 07.01.2025 о 10 год. 16 хв. поліцейським 2 взводу 2 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області сержантом поліції Федчиком Олегом Олександровичем було складено постанову серії ЕНА № 3806306 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що позивач 07.01.2025 о 10:11:37 на автомобільній дорозі М-06 790 км, рухався зі швидкістю 103 км/год в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 53 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TRUCAM TC 000624, чим порушив п. 12.9б ПДР «перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3».

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає наступне.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесені до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою,п`ятою,шостою, восьмою,десятою і одинадцятою статті 121,статтями 121-1,121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 4 статтею 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 07.01.2025 о 10:11:37 на автомобільній дорозі М-06 790 км, рухався зі швидкістю 103 км/год в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 53 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TRUCAM TC 000624, чим порушив п. 12.9б ПДР.

Згідно п. 12.9б ПДР України водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;

Згідно п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Положення статті 251 КУпАП України закріплюють, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

В даному випадку перевищення швидкості зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam TC 000624.

За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruСam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Наведене також узгоджується з Методичними рекомендаціями щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM для фіксації правопорушень у сфері безпеки руху, відповідно до розпорядження від 08.10.2018 року № 11299/41/2/02-2018 Національної поліції України.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення Правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Згідно технічних характеристик, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості «TruCam LTI» 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку в автоматичному режимі, тому його покази можливо розцінювати, як беззаперечний доказ по справі.

Суд зазначає, що прилад TruCam LT1 20/20 № TC 000624 не є автоматичним засобом вимірювальної техніки.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про помилковість доводів позивача про порушення відповідачем порядку використання вимірювача швидкості, оскільки законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі. При цьому суд наголошує, що фіксування правопорушення проводилось не в автоматичному режимі.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Вказаний тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam» отримав сертифікат відповідності.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/30513, що прилад TruCam LTI 20/20 серійний № TC000624 є придатним до застосування і відповідає необхідним вимогам. Дане свідоцтво чинне до 26.03.2025.

Можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказуючи правомірність винесеної постанови, представник відповідача надав суду зокрема диск з відеозаписом та фото з приладу TruCam LTI 20/20 серійний № TC000624.

На відеозаписі зафіксовано рух автомобіля Tesla Model 3 номерний знак НОМЕР_1 , швидкість руху (103 км/год), а також відображено місце вчинення правопорушення біля сел. Середнє, в межах дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год». Інших транспортних засобів, які б рухалися одночасно з автомобілем позивача на відео не зафіксовано.

Крім того, фіксування правопорушення відбувалося з чітко зазначеними координатами, що спростовує твердження позивача, що фіксація відбулася за межами дії дорожніх знаків щодо обмеження швидкості руху.

Суд, виходячи із встановлених у справі обставин, не вбачає протиправності у діях відповідача під час винесення оскаржуваної постанови, натомість вбачає відсутність усвідомлення позивачем своєї відповідальності за керування ним транспортним засобом з перевищенням швидкості.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Тобто, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху України.

Позивачем не було надано жодного доказу чи посилання на обставини, які б виключали факт та склад адміністративного правопорушення за оскаржуваною постановою. Перевищення швидкості фактично не заперечується самим позивачем.

Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП.

Також позивач у позовній заяві зазначив, що правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70. проте всупереч вимогам п. 8.2.1 ПДР на відрізку автодороги М 06 Київ-Чоп, 790 км, при наявності 2-х смуг руху в одному напрямку відсутнє дублювання знаку 5.70.

Суд вважає вказані доводи позивача помилковими, оскільки п.5.70 ПДР України «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху, інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів..

Як зазначено судом вище, прилад TruCam LT1 20/20 № TC000624 не є автоматичним засобом вимірювальної техніки.

Отже відсутність дорожнього знаку 5.70 ПДР України не впливає на суть вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, а саме перевищення швидкості у межах населеного пункту.

Щодо інших доводів позивача суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що постанова серії ЕНА № 3806306 від 07.01.2025 року про накладення адміністративного стягнення на позивача винесена при наявності події адміністративного правопорушення та вини ОСОБА_1 в його вчиненні, розмір адміністративного стягнення накладено посадовою особою та в межах санкції статті, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд, урахувавши положення ст. 139 КАС України щодо правил розподілу судових витрат, вирішивши питання, регламентовані п.п. 1-4 ч.9 цієї ж статті, як то, чи пов`язані судові витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмет спору, поведінку сторін під час розгляду справи, зокрема, наявність безпідставних тверджень з їх боку, при розподілі судових витрат, які у цьому випадку складаються із судового збору, виходив із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 605,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 27.01.2025.

Враховуючи викладене вище, на виконання вимог ст. 139 КАС України, судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, ч.4 ст. 122, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП6: НОМЕР_3 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, 88006, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Максима Польового, 2, .

Суддя І.О. Шепетко