Справа № 380/12109/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 рокусправа № 380/12109/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Потабенко В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту населення Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , далі ОСОБА_1 , позивач) до Сихівського відділу соціального захисту населення Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (79070, м. Львів, проспект Червоної Калини, буд. 66; , далі Сихівський відділ, відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політика Львівської міської ради №1261 від 02.04.2024 про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради поновити довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та внести відомості про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивач був змушений покинути місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та перемістились до м. Львів, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 23.02.2023 № 1333-. Факт проживання позивача в м. Дніпро підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 . Сихівський відділ листом від 21.05.2024 № 260308/2098 у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 13.052024 направив рішення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1261 від 02.04.2024. Зі змісту рішення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи № 1261 від 02.04.2024 вбачається, що відповідачем було скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи позивача у зв`язку з тим, що позивач перемістився з м. Дніпро, яке не включене до переліку населених територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Вважаючи протиправним таке рішення відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суддя від 12.06.2024 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження по справі. Розгляд справи вирішила проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

Як вбачається з довідки Львівського окружного адміністративного суду ухвалу про відкриття провадження надіслано відповідачу в його електронний кабінет 13.06.2024.Такий документ доставлено 13.06.2024 о 21:05 год. Проте, відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на момент розгляду справи, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно даних, які містяться у паспорті громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивач був змушений покинути місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та переміститись до м. Львів.

Після прибуття у м. Львів позивач звернувся до відповідача з метою отримання довідки внутрішньо переміщеної особи.

23.02.2023 відповідачем видано позивачу довідку № 1333- про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи.

В подальшому, Сихівський відділ листом від 21.05.2024 № 260308/2098 у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 13.05.2024 повідомив, що дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи скасовано 02.04.2024 на підставі рішення від 02.04.2024 № 1261 у зв`язку з тим, що м. Дніпро не включено до переліку територій на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Вважаючи спірне рішення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами ч. ч. 1-3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус.

У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.

Згідно з ч. 10 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо: 1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону; 2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; 3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення; 4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті; 5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці. Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

Механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи врегульований Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 (надалі - Порядок №509).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. (п. 1. Порядку № 509)

Згідно із п. 8 Порядку № 509 заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли:

1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону;

2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення);

4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку;

5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.

З наведених вище положень законодавства слідує, що наявність у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, є достатньою підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо особа проживала на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Факт реєстрації позивача в м Дніпро підтверджується копією паспорту та не заперечується відповідачем, як й не заперечується, що на момент виникнення обставин, зазначених у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», позивач проживав за цією адресою.

Суд бере до уваги, що Керівних принципах ООН з питань переміщення осіб всередині країни наведено визначення внутрішньо-переміщеної особи згідно, яких ВПО вважаються особи або групи осіб, яких змусили покинути свої будинки обо звичні місця проживання, зокрема щоб уникнути негативних наслідків збройного конфлікту.

Суд зважає, що саме з такою метою позивач перемістився у м. Львів, у зв`язку з чим і отримав вищевказану довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

За таких обставин суд вважає, що на момент отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.02.2023 № 1333- позивач підпадав під визначення внутрішньо переміщеної особи, наведене в ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно змін, внесених 11.07.2023 до Порядку офоромлення і видачі довідок про взяття на облік внутрішно переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, починаючи з 1 серпня 2023 р. на отримання довідки мають право особи, які залишили або покинули своє місце проживання у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, та перемістилися з територій, на яких ведуться бойові дії, або з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, а також особи, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення..

Судом береться до уваги, що такі зміни до Порядку були внесені 11.07.2023, а довідка позивачу була видана 23.02.2023, тобто в період коли на законодавчому рівні ще не були передбачені вищевказані умови для її отримання, а відтак, така довідка позивачем була отримана на визначених законом підставах.

Також суд також бере до уваги те, що підстави для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є вичерпними, а відтак, цим законом не передбачено такої підстави для скасування довідки, як відсутність населеного пункту у переліку територій на яких ведуться бойові дії або тимчасово окуповані території російською федерацією.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що в разі коли національнетзаконодавство припустило неоднозначне і множинне тлумачення прав та обьовязків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тому вирішення колізій у законодавстві повинні тлумачитись на користь особи.

Відтак, суд зважає, що позивач покинув своє місце проживання та перемістився у м. Львів не з власної волі, а внаслідок збройного конфлікту з метою збереження свого життя та здоров`я. До того ж, суд бере до уваги, що позивач є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 .

Зввжаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відповідача не було підстав для скасування довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи.

Вирішуючи те, у який спосіб мають бути задоволені позовні вимоги, суд враховує наступне.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядком № 509 визначено, що за наслідком розгляду заяви про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи уповноважений орган приймає рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, яке підписується керівником цього органу.

Оскільки позивачу скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи саме рішенням відповідача, суд вважає, що з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, слід визнати таке рішення протиправними та скасувати його.

Відповідно до ст. 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета кореспондує положенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", № 40450/04, п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі "Джорджевич проти Хорватії" (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, п. 101; рішення у справі "Ван Остервійк проти Бельгії" (Van Oosterwijck v Belgium), № 7654/76 п. п. 36-40).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Таким чином, з урахуванням вище окресленого, належним способом захисту прав позивача буде визнати протиправним та скасувати рішення Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 1261 від 02.04.2024 про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права в даному випадку є належним та достатнім.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (п. 23) і «Серявін та інші проти України» (п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В п. 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради поновити довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та внести відомості про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, то суд вказує, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки визнання протиправним та скасування рішення Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 1261 від 02.04.2024 про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 автоматично відновлює дію довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 23.02.2023 № 1333-. При цьому, доказів того, що інформація щодо довідки була виключена з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, матеріали справи не містять.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстав для його розподілу відповідно до вимог ст. 139 КАС України немає.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №1261 від 02.04.2024 про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , прийняте Сихівським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політика Львівської міської ради (79070, м. Львів, проспект Червоної Калини, буд. 66; ).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2025.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна