Справа № 280/691/25
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

10 лютого 2025 року Справа № 280/691/25 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Батрак І.В., перевіривши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (04075, м. Київ, вул. Максименка Федора, буд. 21, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача по депреміюванню позивача у вересні 2024 року у розмірі 95%;

зобов`язати відповідача донараховати та виплати позивачу премію за вересень 2024 року у розмірі 95%.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, а саме витрати на правову допомогу, орієнтовний розмір складає 14000,00 грн.

Ухвалою суду від 03.02.2025 позовну заяву залишено без руху на підставі ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та позивачу наданий строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання позивачем суду обґрунтованого пояснення щодо причин пропуску строку звернення до суду або заяви про поновлення цього строку; належним чином завірені копії документів, що підтверджують поважність пропуску строку на звернення до суду з позовом, або обґрунтувань, за яких позивач вважає, що строк звернення до суду не пропущений разом із доказами на підтвердження таких обставин.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху представником позивача 05.02.2024 надано до суду заяву (вх. №5550), до якої долучена заява про поновлення строку звернення до суду.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач зазначає, що в позовній заяві позивач просить визнати пропуск терміну звернення до суду із позовною заявою поважними та поновити вказаний строк із наступних причин: неотриманням позивачем станом на дату подання позовної до суду довідки про нараховані та виплачені суми заробітної плати у вересні 2024 року; перебування позивача у вересні-грудні 2024 року 89 днів на лікарняному; отримання позивачем документів, а саме рапортів, що є предметом даної позовної заяви , лише 02.01.2025. Наголошує, що але суд в ухвалі зазначив, що усі вище перелічені підстави для поновлення строку для звернення до суду є неповажними. Звісно, військовослужбовець, який добровільно, ціною власного життя, захищає Україну від ворогу, це не податковий чи інший державний орган, яким суд, іноді, абсолютно безпідставно, поновлює строки для звернення до суду тривалістю до року. Таким чином, вважає, що ухвала є такою, що винесена з елементами вибіркового підходу до допустимості причин поважності пропуску строку саме до даного позивача та є такою, що прийнята з явними ознаками не допуску позивача до правосуддя. Вважає за необхідне зазначити ще й додаткові поважні причини пропуску позивачем строку для звернення до суду. Позивач є учасником бойових дій та несе військову службу безперервно із початку вступ до лав відповідача й по сьогоднішній день. Стверджує, що позивач тільки у листопаді 2025 року, після виходу з лікарняних, при спілкуванні з іншими бійцями відповідача дізнався про депреміювання та недоплату грошового забезпечення у вересні 2024 року.

Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачено можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду не лише цим Кодексом, а також іншими законами, які мають перевагу в застосуванні порівняно із строками, визначеними в частині другій та частині п`ятій статті 122 цього Кодексу.

Водночас, у положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися, Верховний Суд неодноразово зазначав, що положення ст. 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.

Отже, станом на час виникнення спірних правовідносин чинною редакцією ст. 233 КЗпП України перебачено обмеження строку звернення до суду трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З аналізу позовних вимог вбачається, що предметом цього спору є виплата грошового забезпечення за вересень 2024 року.

До суду з даним позовом позивач звернувся лише 29.01.2025 (дата формування документа в системі «Електронний суд»), що свідчить про пропущений ним тримісячний строк звернення до суду про стягнення належної працівнику заробітної плати.

Так, ухвалою від 03.02.2025 суд визнав не обґрунтованими доводи позивача, викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, оскільки ним не зазначені фактичні причини та обставини, що перешкоджали зверненню до суду з позовом протягом встановленого строку. Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Звертаючись до суду із заявою про поновлення строку позивач всупереч вимогам ухвали суду від 03.02.2025 доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, не надав, натомість його доводи зводяться до надання оцінки висновкам суду, викладеним в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, для вирішення питання про правильність застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

За змістом процесуальної норми, встановленої ч. 1 ст. 233 КЗпП України, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Суд зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Позивач стверджує, що тільки у листопаді 2025 року, після виходу з лікарняних, при спілкуванні з іншими бійцями відповідача дізнався про депреміювання та недоплату грошового забезпечення у вересні 2024 року. Втім суд вважає, що з дня отримання під час проходження служби грошового забезпечення за вересень 2024 року у меншому розмірі позивач міг і повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та законних інтересів.

Позивач обґрунтовуючи пропущений строк звернення до суду посилається на те, що позивач не перебував на лікарняному у жовтні-грудні 2025 року тільки 6 робочих днів, що унеможливило звернення вчасно з даними позовними вимогами до суду.

Однак, суд звертає свою увагу на те, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з даними позовом за захистом своїх прав під час перебування на лікарняному, оскільки 09.11.2024 між позивачем та адвокатом Вишняковим Д.О. був укладений договір про надання правничої допомоги, згідно з яким адвокат взяв на себе зобов`язання надати правову допомогу, зокрема представляти клієнта з усіма правами, які надано законом, у тому числі з правом пред`явлення позовних вимог тощо.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у період з 30.11.2024 по 06.12.2024 позивач перебував на лікарняному.

При цьому, з Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що 02.12.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича, до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій просить суд визнати частково протиправним та скасувати п.10 наказу від 04.11.2024 за №14 т.в.о. начальника управління Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднаної штурмової бригади Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - командира полку підполковника поліції про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Тобто, позивач скористався своїм правом на надання професійної допомоги та міг знати про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Стосовно посилання представника позивача на отримання документів, а саме рапортів, що є предметом даної позовної заяви, лише 02.01.2025, суд додатково вказує, що звертаючись 06.01.2025 до відповідача із адвокатським запитом про надання копій документів, позивачем вже було пропущено строк, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

При цьому, суду не було надано доказів того, що до цього часу позивачем вчинялися будь-які дії, які б свідчили про його бажання дізнатися про правомірність нарахування та виплати премії у вересні 2024 року.

У постанові від 05.02.2020 у справі №9901/425/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Посилання представника позивача на те, що позивач несе військову службу безперервно із початку вступ до лав відповідача й по сьогоднішній день, суд вважає необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 проходить службу на посаді інспектора взводу №2 роти №2 штурмового батальйону №1 полку УПОП №3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », сержант поліції.

За приписами ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Доказів того, що позивач на час виникнення спірних правовідносин приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України матеріали справи не містять.

Натомість, у справах, на які посилається представник позивача у заяві про поновлення строку, позивачі проходили саме військову службу під час запровадження воєнного стану, виконували бойові завдання за місцем дислокації у військових частинах.

Таким чином, зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений законом 3-місячний строк. У цій заяві позивач не навів поважних обставин, у зв`язку з якими він та його представник зволікали з поданням цього позову до суду.

Позивач не довів існування об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від його волевиявлення та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами/труднощами для своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений законом строк або у максимально короткий термін після закінчення цього строку.

За відсутності у матеріалах позову належних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивачем пропущений без наявності на те поважних причин.

Отже, у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст. 123 КАС України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, а доводи, наведені позивачем у заяві не є поважними. Інших причин неможливості своєчасного звернення до суду із позовом у заяві не наведено, тому позовну заяву слід повернути позивачеві на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Згідно із ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись п. 9 ч. 4 ст. 169, ст.ст. 241, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В.Батрак