Справа № 360/1549/24
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1549/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Луганській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 09 грудня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Луганській області (далі - відповідач) з такими вимогами:

- стягнути з відповідача на користь позивача 379604,22 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч шістсот чотири) грн. 22 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Луганській області (далі АРЗ СП) з 25 листопада 2019 року по 01 грудня 2023 року на посаді водія-сапера відділення підводного розмінування групи спеціальних піротехнічних робіт частини піротехнічних робіт та гуманітарного розмінування АРЗ СП.

01.12.2023 був звільнений з займаної посади. При звільненні йому не були виплачені кошти за відрядження за період з 10.08.2023 по 01.12.2023 року (114 днів). Через це він був змушений звернутись до суду для захисту своїх прав.

Згідно рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року по справі № 360/751/24 стягнуто з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Луганській області на користь ОСОБА_1 відшкодування добових витрат за час перебування у відрядженні з 10 серпня 2023 року по 01 грудня 2023 року в сумі 34200,00 грн (тридцять чотири тисячі двісті гривень).

На виконання зазначеного рішення суду відповідач виплатив позивачу вказану суму коштів 20.11.2024 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № М0О4ВНОQALQ9R42F від 20.11.2024 року.

Позивач вважає, що при звільненні відповідач не здійснив з ним повний розрахунок, не виплатив всіх сум, що належали йому при звільненні.

Остаточний розрахунок при звільненні відповідач здійснив лише 20.11.2024 року, однак протиправно не здійснено нарахування та не виплачено середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Через бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звільнений зі служби цивільного захисту з 01.12.2023. Відповідно до вимог ст. 116 Кодексу законів про працю, саме 01.12.2023 позивачу стало відомо про належні та виплачені йому при звільненні суми, проте, враховуючи його безвідповідальне ставлення до виконання вимог чинного законодавства України та наказу АРС СП Головного управління від 30.11.2023 № 487 та невжиття жодних дій, ОСОБА_1 звертається до суду за захистом порушеного права лише 01.07.2024 (про відшкодування витрат на відрядження), а за відшкодуванням середнього заробітку лише 07.12.2024. Вказав, що строк, визначений ст. 117 КЗпП, за який стягується середній заробіток складає 6 місяців. Також представник відповідача вважає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача. В задоволенні позову просив відмовити.

Позивач надав відповідь на відзив в якій зазначив, що оскільки кошти на виконання судового рішення у справі № 360/751/24 позивачеві фактично виплачено відповідачем 20 листопада 2024 року, місячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку такої виплати розпочав свій відлік 21 листопада 2024 року та сплив 20 грудня 2024 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 07.12.2024 року, тобто з дотриманням строків звернення до адміністративного суду.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) проходив службу в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Луганській області (далі АРЗ СП) з 25 листопада 2019 року по 01 грудня 2023 року на посаді водія-сапера відділення підводного розмінування групи спеціальних піротехнічних робіт частини піротехнічних робіт та гуманітарного розмінування АРЗ СП.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверждується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 30.06.2016.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 у справі № 360/751/24 стягнуто з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Луганській області на користь ОСОБА_1 відшкодування добових витрат за час перебування у відрядженні з 10 серпня 2023 року по 01 грудня 2023 року в сумі 34200,00 грн (тридцять чотири тисячі двісті гривень).

20 листопада 2024 року позивачу на його картковий рахунок відповідачем було зараховано 34200,00 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № М0О4ВНОQALQ9R42F від 20.11.2024 року.

Відповідно до довідки Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Луганській області про нарахування та отримання грошового забезпечення за період 10/2023 - 11/2024 виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1

- за жовтень 2023 року складало 66668,00 грн, у тому числі посадовий оклад - 2820,00 грн, оклад за спеціальним званням - 740,00 грн, надбавка за вислугу років - 1068,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - 2314,00 грн, преміювання осіб рядового і начальницького складу - 12126,00 грн, винагорода за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін - 17600,00 грн, додаткова винагорода ПКМУ від 28.02.2022 р. № 168 30000,00 грн;

- за листопад 2023 року 61740,00 грн, у тому числі посадовий оклад - 2820,00 грн, оклад за спеціальним званням - 740,00 грн, надбавка за вислугу років - 1068,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - 2314,00 грн, преміювання осіб рядового і начальницького складу - 12126,00 грн, винагорода за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін - 12672,00 грн, додаткова винагорода ПКМУ від 28.02.2022 р. № 168 30000,00 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, у тому числі, порядок проходження служби цивільного захисту, соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту, врегульовані нормами Кодексу цивільного захисту України.

Відповідно до частини першої статті 101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Частиною першою статті 115 Кодексу цивільного захисту України визначено, що держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів та підрозділів цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Статтею 125 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Розміри, порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту із списків особового складу органу (підрозділу) цивільного захисту.

Порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту унормовано розділом ХХVІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 р. №623.

Суд враховує, що зазначеними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку з особою звільненою зі служби цивільного захисту, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України, оскільки загальні норми підлягають застосуванню лише за умови неврегульованості правовідносин нормами спеціального законодавства.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду. наведеною у постанові від 31.10.2019 у справі №828/598/17 (провадження №К/9901/23837/18).

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу НОМЕР_4 прикордонного загону) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

При цьому, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100).

Згідно з підпунктом «л» пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абзаців першого-четвертого та сьомого пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 року, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи-підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

Абзацами третім-п`ятим пункту 4 Порядку № 100 передбачено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 можна дійти висновку, що:

- згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, військовослужбовцям Державної прикордонної служби України проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період;

- нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, здійснюється з щомісячних основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) за останні 2 календарні місяці служби перед звільненням. При цьому, індексація враховується в усіх випадках обчислення середньої заробітної плати;

- до розрахунку не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.

Відповідно до довідки Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Луганській області про нарахування та отримання грошового забезпечення за період 10/2023 - 11/2024 виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за жовтень 2023 року складало 66668,00 грн, у тому числі посадовий оклад - 2820,00 грн, оклад за спеціальним званням - 740,00 грн, надбавка за вислугу років - 1068,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - 2314,00 грн, преміювання осіб рядового і начальницького складу - 12126,00 грн, винагорода за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін - 17600,00 грн, додаткова винагорода ПКМУ від 28.02.2022 р. № 168 30000,00 грн; за листопад 2023 року 61740,00 грн, у тому числі посадовий оклад - 2820,00 грн, оклад за спеціальним званням - 740,00 грн, надбавка за вислугу років - 1068,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - 2314,00 грн, преміювання осіб рядового і начальницького складу - 12126,00 грн, винагорода за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін - 12672,00 грн, додаткова винагорода ПКМУ від 28.02.2022 р. № 168 30000,00 грн.

За жовтень та листопад 2023 року позивачем відпрацьовано 61 календарних днів (за жовтень 2023 року 31 календарний день, за листопад 2023 року 30 календарних днів).

Отже, середньоденне грошове забезпечення становить 1121,44 грн ((36668,00 грн (грошове забезпечення за жовтень) + 31740,00 грн (грошове забезпечення за листопад)) : 61 календарний день).

Розрахунок суми середньоденного грошового забезпечення, наведений позивачем у позовній заяві, є неправильним внаслідок врахування позивачем додаткової винагороди ПКМУ від 28.02.2022 р. № 168 за жовтень-листопад 2023 року.

Як встановлено судом, згідно з витягом з наказу відповідача від 01.12.2023 № 512 позивача звільнено зі служби із 01 грудня 2023 року, тобто день звільнення позивача 01.12.2023 вважається останнім днем служби.

Позивачу грошове забезпечення, належне при звільненні зі служби виплачено 20.11.2024, а тому у цих правовідносинах спірним періодом є 02 грудня 2023 року 19 листопада 2024 року.

Визначаючи спірний період для виплати середнього грошового забезпечення суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 25 квітня 2024 року у справі № 440/8467/23, від 30 травня 2024 року у справі № 520/18807/23, у спорах щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відтак, період за час затримки розрахунку при звільненні з 02.12.2023 до 02.06.2024 (шість місяців відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції Закону №2352- ІХ) становить 183 календарних днів.

Відповідно, середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку у період з 02 грудня 2023 року по 02 червня 2024 року складає 205223,52 грн (середньоденне грошове забезпечення 1121,44 грн х 183 календарних днів).

У постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22 Верховний Суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли з 19 липня 2022, регулюються вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин. З 19 липня 2022 року суди мають враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд вважає, що середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, має бути виплачено позивачу у розмірі 205223,52 грн.

Відповідно, ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 грудня 2023 року по 02 грудня 2024 року в сумі 205223,52 грн з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 пункту 13 Закону України "Про судовий збір", то питання щодо розподілу цих судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Луганській області (вул. Заводська, буд. 4, м. Рубіжне, Сєвєродонецький р-н, Луганська обл., 93001, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуації у Луганській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 грудня 2023 року по 02 червня 2024 року у розмірі 205223,52 грн (двісті п`ять тисяч двісті двадцять три гривні 52 коп), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Тихонов