Справа № 160/18503/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/18503/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року в адміністративній справі №160/18503/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітки за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 року по 28.05.2024 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців затримки розрахунку, терміном 181 календарних днів з 01 вересня 2021 року (перший день після звільнення) по 28 лютого 2022 року (включно), відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманого грошового забезпечення з 29.07.2023 року по 28.05.2024 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Крім того, вказаним рішенням стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції змінити в частині розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме половина заявлених позовних вимог. Відповідач вважає, що суд першої інстанції зменшив спірний період, за який належить виплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні до 6 місяців, тобто майже в 4 рази зменшивши заявлені вимоги. Зазначає, що в такому випадку, позовні вимоги задоволені не більше ніж на 25 відсотків, а тому розподіл судових витрат та стягнення з відповідача судового збору має бути здійснено з урахуванням принципу пропорційності.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 21.01.2025 року по 07.02.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 16.01.2025 року по 06.02.2025 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Апеляційна скарга подана відповідачем на рішення суду першої інстанції лише в частині розподілу судових витрат, а тому рішення суду першої інстанції підлягає перегляду лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч.1 ст.308 КАС України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині не перевіряється.

Стосовно розподілу судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (тут і далі - в редакції на час подання позовної заяви) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року установлено у розмірі 3028 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено у позові одну позовну вимогу немайнового характеру з похідними від неї вимогами.

За подання адміністративного позову до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 05.07.2024 року №52 (а.с.22).

З рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року вбачається, що адміністративний позовні вимоги задоволено частково, а саме зменшено період, за який відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Разом з тим, вимоги позивача щодо визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток та компенсацію втрати частини доходів на суму заборгованості судом першої інстанції задоволені.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням часткового задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 605,60 грн.

Посилання скаржника на те, що фактично судом першої інстанції задоволено лише 25 відсотків позовних вимог в частині періоду заборгованості, колегія суддів до уваги не приймає та вважає безпідставними, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах чинного законодавства з питань розподілу судових витрат. Законодавець не передбачає розподіл судових витрат у залежності від періоду, за який позовні вимоги задоволені.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково та стягнуто судовий збір на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року в адміністративній справі №160/18503/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року в адміністративній справі №160/18503/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко