Справа № 160/6082/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2025 року Справа № 160/6082/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Боженко Н.В.
за участі секретаря судового засідання: Сватко Є.А.
позивача: ОСОБА_1
представника позивача: Чебикіна С.В.
представника відповідача: Грановського М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
26 квітня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29 червня 2022 року, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14 к від 05 січня 2022 року в частині застосування до інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №247 о/с від 05 березня 2022 року «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;
- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції, з 28 березня 2022 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 28 березня 2022 року з розрахунку 292,20 грн. по день поновлення на службі за кожний календарний день вимушеного прогулу (з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів).
- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність оскаржуваних наказів, оскільки позивач не вчиняв жодних дій, направлених на порушення Присяги працівника поліції та службової дисципліни, зокрема, обов`язків, визначених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції», Правилами етичної поведінки поліцейських та посадовою інструкцією. Позивач наголошує на безпідставності та необґрунтованості висновків службового розслідування, оскільки вони ґрунтуються виключно на поясненнях, наданих під час досудового розслідування кримінального провадження, а тому наданням їм оцінки уповноважений лише суд під час судового розгляду відповідного обвинувального акта в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/6082/22 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Юркову Е.О.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року позовну заяву залишено без задоволення.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року залишено без змін.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі №160/6082/22 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції - Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

27 вересня 2024 року адміністративна справа №160/6082/22 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №160/6082/22, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29 жовтня 2024 року, а також витребувано докази у справі.

17 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що службове розслідування призначено на підставі повідомлення позивачу про підозру, згідно якого позивач та його колега 07.10.2021 року під час чергування приблизно о 21:30 год зупинили транспортний засіб та вимагали неправомірну вигоду за непритягнення водія до адміністративної відповідальності. При цьому під час обрання в подальшому позивачу запобіжного заходу він та його захисник визнавали вину у вчиненні кримінального правопорушення, а під час службового розслідування позивач відмовився від пояснень згідно ст. 63 Конституції України. При цьому позивач 6 разів притягався до дисциплінарної відповідальності, має негативну службову характеристику. Окрім цього, захід відповідальності застосовано і за невикористання відеореєстратора під час несення служби та вчинення інших дій проти інтересів служби. Підкреслює різну природу кримінальної та дисциплінарної відповідальності та їх непов`язаність.

28 жовтня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено копію ухвали районного суду від 27.05.2024 року у справі №177/488/22.

28 жовтня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду повторно надійшло вищевказане клопотання.

Підготовче судове засідання, призначене на 29 жовтня 2024 року, відкладене за клопотанням позивача. Наступне судове засідання призначено на 12 листопада 2024 року.

01 листопада 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від позивача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що відповідачем нових заперечень не наведено, а позиція позивача викладена в позові, апеляційній та касаційній скаргах.

05 листопада 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, ідентична раніше поданій.

Підготовче судове засідання, призначене на 12 листопада 2024 року, відкладене за клопотанням представника позивача. Наступне судове засідання призначено на 26 листопада 2024 року.

Підготовче судове засідання, призначене на 26 листопада 2024 року, відкладене за клопотанням позивача. Наступне судове засідання призначено на 10 грудня 2024 року.

09 грудня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено копії довідок про перебування позивача на лякарняних.

Підготовче судове засідання, призначене на 10 грудня 2024 року, відкладене за клопотанням представника позивача. Наступне судове засідання призначено на 24 грудня 2024 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №160/6082/22 на тридцять днів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, забезпечено участь ОСОБА_1 у судовому засіданні, призначеному на 24 грудня 2024 року о 10:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, забезпечено участь представника Марцинішена Василя Васильовича у судовому засіданні, призначеному на 24 грудня 2024 року о 10:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

20 грудня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено копію трудової книжки позивача.

23 грудня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено накази, які є предметом оскарження, а також довідку про перебування позивача на лікарняному.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 21 січня 2025 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, забезпечено участь Марцинішена Василя Васильовича у судовому засіданні, призначеному на 21 січня 2025 року об 11:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

20 січня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено постанову прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження.

Судове засідання, призначене на 21 січня 2025 року, знято з розгляду в зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 30 січня 2025 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, забезпечено участь Марцинішена Василя Васильовича у судовому засіданні, призначеному на 30 січня 2025 року о 14:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, забезпечено участь представника Марцинішена Василя Васильовича у судовому засіданні, призначеному на 30 січня 2025 року о 14:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

30 січня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач зазначає, що причина зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 існувала та була йому озвучена. Протокол за відповідним фактом не складався, оскільки за відсутності правої фари експлуатація транспортних засобів не забороняється. При цьому зупинка за п. 1 та за п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону №580-VIII мають різну природу. Також позивач посилається на позбавлення його права надати пояснення в ході службового розслідування.

30 січня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що безпідставність зупинки транспортного засобу є лише позицією самого водія ОСОБА_2 , який в рамках кримінального провадження за відповідним фактом сам відмовився від підтримання обвинувачення. Насправді ж підстава для зупинки існувала порушення правил експлуатації транспортного засобу. Повторює, що відеорєстратор йому не видавався. Повторює доводи щодо закриття кримінального провадження та щодо записів у трудовій книжці позивача.

В судове засідання, призначене на 30 січня 2025 року, з`явились представники сторін, а також позивач, надали пояснення по суті справи. Наступне судове засідання призначено на 04 лютого 2024 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, забезпечено участь Марцинішена Василя Васильовича у судовому засіданні, призначеному на 04 лютого 2025 року о 14:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

04 лютого 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює раніше висловлені доводи щодо існування підстави для зупинки транспортного засобу, невидачі позивачу відеореєстратора, неврахуванння співмірності стягнення та інші.

В судове засідання, призначене на 04 лютого 2025 року, з`явились представники сторін, а також в режимі відеоконференції позивач, надали пояснення по суті справи, виступили з промовами в судових дебатах.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та об`єктивно оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 29.01.2021 № 26 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 переміщений на посаду інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 04.11.2021 № 2270 «Про організацію проведення службового розслідування та відсторонення від виконання службових обов`язків окремих поліцейських Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції» призначено службове розслідування за фактом надзвичайної події за участю, зокрема, інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Згідно з указаним наказом, 03.11.2021 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшла інформація про документування працівниками Дніпропетровської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, та Дніпропетровського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у рамках кримінального провадження №0000493, відкритого 11.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України, противоправної діяльності, зокрема інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , якому повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

За результатами службового розслідування складено висновок від 04.01.2022 року, яким встановлено, що 03.11.2021 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшла інформація про документування працівниками Дніпропетровської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, та Дніпропетровського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у рамках кримінального провадження № 0000493, розпочатого 11.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України, протиправну діяльність, зокрема, інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , якому письмово повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вказаного висновку, зі змісту повідомлення про підозру від 03.11.2021 з`ясовано, що 07.10.2021 приблизно о 21:30 год старший сержант поліції ОСОБА_3 та старший лейтенант поліції ОСОБА_1 під час несення служби по вул. Гагаріна в с. Чкаловка Криворізького району помітили автомобіль «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Після чого у них виник умисел на одержання неправомірної вигоди для себе за непритягнення останнього до адміністративної відповідальності за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Реалізуючи свій злочинний умисел, на скоєння злочину, діючи умисно, з особистих корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище для отримання матеріальних коштів незаконним шляхом, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 зупинив вищезазначений автомобіль. Після зупинки автомобіля ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 сісти до службового автомобілю «Suzuki Grand Vitara» н.з. НОМЕР_2 , де вже сидів ОСОБА_3 для того, щоб перевірити по базі даних. Надалі, в період часу з 21:30 год до 21:40 год ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , перебуваючи в службовому автомобілі, діючи за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, в ході розмови почали погрожувати ОСОБА_2 складанням адміністративного протоколу та притягненням його до адміністративної відповідальності та вимагати надати їм неправомірну вигоду в розмірі 15000 грн за не притягнення останнього до відповідальності за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Сприймаючи погрози працівників відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції як реальні, ОСОБА_2 погодився на їх вимоги про надання неправомірної вигоди та віддав їм 10000 грн та 200 доларів США, що були у нього.

03.11.2021 у кримінальному провадженні № 0000493 старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

14.12.2021 рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту на строк до 03.01.2022 року включно.

Під час обрання запобіжного заходу на судовому засіданні старший лейтенант поліції ОСОБА_1 та його захисник вказали на те, що підозрюваний визнає себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, та готовий сприяти досудовому розслідуванню.

Установлено, що з 20:00 год 07.10.2021 до 08:00 год 08.10.2021, відповідно до графіку несення служби нарядами відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції, старший сержант поліції ОСОБА_3 та старший лейтенант поліції ОСОБА_1 перебували на чергуванні у складі групи реагування патрульної поліції. Відповідно до записів у книзі виїзду-повернення AMT № 217, останні несли службу на службовому автомобілі «Suzuki Grand Vitara». Перед виїздом на лінію інструктаж пройшов старший сержант поліції ОСОБА_3 . Факт перебування 07.10.2021 на службі старшого сержанта поліції ОСОБА_3 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 підтверджується записами у журналі реєстрації інструктажів № 409 та книзі видачі й приймання озброєння № 415 дск.

Опитаний під час службового розслідування ОСОБА_2 пояснив, що 07.10.2021 приблизно о 21:30 год, він, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101» н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Гагаріна в с. Чкаловка, Криворізького району. Під час руху його автомобіль було безпідставно зупинено (оскільки правил дорожнього руху не порушував) поліцейськими, на службовому автомобілі марки «Suzuki Grand Vitara», державних номерних знаків він не пам`ятає, пам`ятає лише, що вони були на синьому фоні. Указаних поліцейських було двоє і як пізніше йому стало відомо це були поліцейські відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Після зупинки, до його автомобіля підійшов поліцейський ОСОБА_1 та запропонував йому сісти до салону їх службового автомобіля. На запитання ОСОБА_2 щодо причини зупинки останній повідомив, що на його транспортному засобі нібито не працюють освітлювальні прилади. Коли ОСОБА_2 підійшов до вищевказаного службового автомобіля, то у салоні вже перебував поліцейський ОСОБА_3 . Останній здійснив перевірку його даних за якоюсь інформаційною базою у своєму планшетному пристрої, якою саме не відомо.

Надалі, під час розмови, поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_1 почали звинувачувати ОСОБА_2 у тому, що він нібито перебуває у стані алкогольного сп`яніння та погрожувати складанням адміністративних матеріалів, а також притягненням до адміністративної відповідальності за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_2 з цим не погоджувався та пояснював специфічний запах у салоні автомобіля обробкою рук антисептиком, а свій стан перевтомою. На пропозиції ОСОБА_2 пройти обстеження на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу «ДРАГЕР», вказані поліцейські відмовляли, та казали що поїдемо до лікарні, а потім вони, отримавши відповідний висновок, скерують матеріали до суду і ОСОБА_2 буде притягнуто до адміністративної відповідальності. Штраф, з їх слів, буде від 17 000 грн до 34 000 грн. Крім цього, ОСОБА_2 також позбавлять права керувати транспортними засобами на певний строк. А щоб усього цього не сталося, ОСОБА_2 повинен надати їм неправомірну вигоду у розмірі 15 000 грн. Сприймаючи погрози вказаних поліцейських як реальні, ОСОБА_2 погодився на їх вимоги та віддав їм наявні у нього на той час грошові кошти у сумі 10 000 грн та 200 доларів США.

Під час службового розслідування старший сержант поліції ОСОБА_3 та старший лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовилися від надання пояснень, посилаючись на статтю 63 Конституції України.

Пунктом 5 резолютивної частини висновку за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пункту 1 частини першої статті 18, статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацу 1 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, пункту 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, Присяги поліцейського, що виразилось у безпідставній зупинці 07.10.2021 транспортного засобу «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 , невикористанні відеореєстратора під час несення служби та скоєння інших дій проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підриваючи довіру до нього як до носія влади, запропоновано застосувати до інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з пунктом 3 наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.01.2022 року №14-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Головного управління Національної поліції» за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пункту 1 частини першої статті 18, статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацу 1 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, пункту 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, Присяги поліцейського, що виразилось у безпідставній зупинці 07.10.2021 транспортного засобу «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 , невикористанні відеореєстратора під час несення служби та скоєння інших дій проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підриваючи довіру до нього як до носія влади, застосовано до інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.03.2022 року №247 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 з 05.03.2022 року звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 11.05.2022 року №549 о/с «По особовому складу», зокрема, внесено зміни до наказу від 05.03.2022 року №247 о/с в частині дати звільнення «з 28.03.2022».

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 Закону №580-VIII).

Частиною 3 ст. 11 Закону №580-VIII передбачено, що рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Згідно ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Приписам ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (частина друга статті 24 Закону №580-VIII).

За п. 1, 2 ч. 1 ст. 35 Закону №580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

За визначенням, що міститься у частині першій статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За змістом частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частинами першою-третьою статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Частинами першою-четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану визначено у розділі V Дисциплінарного статуту.

За ч. 1 ст. 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини першої статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Згідно ч. 1-4 ст. 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.

За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою.

Виклик, який надіслано поштовим зв`язком, вважається таким, що отриманий поліцейським, на четвертий календарний день з дня його відправлення.

Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення.

Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.

Від поліцейського, стосовно якого є підтвердні дані про самовільне залишення ним місця несення служби, виїзд до інших регіонів країни чи за кордон, пояснення не відбираються, поліцейський вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

За змістом частин першої, другої статті 28 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

За приписами статті 30 Дисциплінарного статуту у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок № 893).

Цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування (пункт 1 розділу І Порядку № 893).

За змістом пункту 1 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Пунктом 13 розділу V Порядку № 893 передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.

Згідно з пунктом 17 розділу V Порядку № 893 факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення.

За змістом пункту 1 розділу VІІ Порядку у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Правила етичної поведінки поліцейських затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 року № 1179 (далі Правила етичної поведінки).

Згідно абз. 1-2 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки Під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (далі Інструкція), включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Як висновується з аналізу нормативно-правових актів, які регулюють діяльність працівників органів поліції, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 22.11.2023 року у справі №480/2696/22.

Порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 16.11.2023 року у справі №600/1876/22-а.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 31.08.2023 року у справі №260/749/20

Службова дисципліна полягає у дотриманні (виконанні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного поліцейського, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників. Обов`язок дотримуватися етичних, правових і службово-дисциплінарних норм поведінки, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування. Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 460/5545/20.

Частина друга ст. 19 Закону №580-VIII є бланкетною нормою права та відсилає до Дисциплінарного статуту щодо питань підстав та порядку притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності.

Статті 12, 13 Дисциплінарного статуту, а також інші його положення, створюють систему правового регулювання, за змістом якої дисциплінарне стягнення накладається за вчинення дисциплінарного проступку, види якого не визначені, а його визначення надано змістовно.

Відповідно, в цій справі суду первинно належить встановити чи була поведінка позивача дисциплінарним порушенням.

Діяння позивача визначено в наказі відповідача від 05.01.2022 року №14к наступним чином:

1) безпідставна зупинка 07.10.2021 року транспортного засобу «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 ;

2) невикористання відеореєстратора під час несення служби;

3) скоєння інших дій проти інтересів служби.

При цьому відповідачем визначено, що цими діями порушено наступні нормативні положення:

1) п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII (поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського);

2) ст. 35 Закону №580-VIII (стаття «Зупинення транспортного засобу»);

3) п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту (Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України);

4) п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту (Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України);

5) абз. 1 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки (посилання на абзац, що відкриває перелік, конкретизація відсутня);

6) п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу);

7) Присяги поліцейського (вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки).

Таким чином, судом здійснюється перевірка порушень позивачем вказаних відповідних положень шляхом вчинення відповідного діяння.

Щодо безпідставної зупинки транспортного засобу.

Цим обставинам присвячено виклад висновку службового розслідування починаючи зі сторінки 25. Зазначається, що позивачу повідомлено про підозру за вимагання неправомірної вигоди з тих же підстав, що й старшому сержанту поліції ОСОБА_3 за зупинку разом з позивачем 07.10.2021 року під час чергування транспортного засобу ОСОБА_2 , а також подальші погрози скласти протокол за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення в разі ненадання неправомірної вигоди. В подальшому позивачу обрано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту до 03.01.2022 року, у відповідному судовому засіданні позивач та його захисник визнавали вину у скоєнні кримінального правопорушення.

Далі по тексту висновку описуються матеріали, згідно яких позивач дійсно перебував на чергуванні 07.10.2021 року. Також наводяться пояснення ОСОБА_2 , які повторюють виклад фактичних обставин згідно висновку службового розслідування щодо поведінки позивача. В подальшому згадується, що позивач відмовився від надання пояснень згідно ст. 63 Конституції України, наводяться відомості щодо проходження позивачем служби в міліції та поліції, застосування до нього дисциплінарних стягнень, загальні положення посадової інструкції.

Узагальнюючи вищевказане слід вказати, що дисциплінарна відповідальність зумовлена поясненнями ОСОБА_2 та фактом повідомлення позивачу за відповідні обставини повідомлення про підозру.

Згідно ч. 5 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Під час касаційного перегляду цієї справи Верховним Судом сформовано наступні висновки та вказано такі мотиви, виходячи з яких скасовані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції:

«Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало скоєння ним дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни, що підриває довіру до нього як до носія влади та негативно впливає на авторитет органів поліції. Водночас такі висновки фактично ґрунтуються лише на матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суди попередніх інстанцій не з`ясували, чи наявні в матеріалах службового розслідування будь-які інші докази, що були отримані під час службового розслідування та надавали б підстави для висновку про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни.

Так, констатуючи вчинення позивачем дисциплінарного проступку, суди не встановили, які саме дії позивача кваліфіковано відповідачем як такі, що вчинені проти інтересів служби, що підривають довіру до нього як до носія влади.

Сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Під вчинками, що підривають авторитет працівника Національної поліції, розуміють протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, що мають бути доведені у визначеному порядку.

Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення поліцейським вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення.

Суди попередніх інстанцій, погодившись із висновками службового розслідування про порушення позивачем службової дисципліни, не встановили чи містить висновок службового розслідування обґрунтовані відомості щодо наявності причинного зв`язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками, зокрема, чи наявний в діях позивача склад дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено позивачем; наявність вини позивача та ступень її тяжкості, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності.

Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів першої й апеляційної інстанцій, то з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції (які не дають суду касаційної інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність їхніх висновків в цілому по суті спору.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд констатує, що висновки судів попередніх інстанцій у частині встановлення наявності або відсутності складу дисциплінарного проступку у діях позивача, який полягає у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції України, є передчасними і такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи. Водночас оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена судами без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Отже, оскаржувані судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності й обґрунтованості, встановлених статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України».

Отже, обов`язковим є детальне дослідження складу дисциплінарного проступку в діяннях позивача.

Щодо кримінального провадження №0000493 суд зауважує, що факт непритягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності ніяким чином не ототожнюється з відсутністю в діях поліцейського порушення службової дисципліни. Адміністративна, кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними і самостійними видами відповідальності особи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.03.2024 року у справі №420/3952/20.

Тим не менш, з урахуванням положень ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України результати розгляду кримінального провадження можуть мати юридичне значення в цій справі в частині встановлення відповідних обставин як преюдиційних (наприклад, що зупинка транспортного засобу мала місце та не мала правових підстав).

Судом з ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2022 року у справі №177/488/22 встановлено, що з кримінального провадження №0000493 постановою прокурора від 08 квітня 2022 року виділено матеріали досудового розслідування за підозрою, зокрема, позивача у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України в окреме провадження під № 0000159 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Також в наявності безпосередньо сама постанова прокурора від 08 квітня 2022 року, згідно якої усі діяння щодо позивача, стосовно яких здійснювалося досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000493, стали розслідуватися в рамках кримінального провадження №0000159.

Позивачем надано ухвалу Кіровського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2024 року у справі №177/488/22, згідно якої прокурором змінено обвинувачення з ч. 3 ст. 368 на ч. 2 ст. 28 ст. 356 Кримінального кодексу України, а самою цією ухвалою кримінальне провадження закрито.

Таким чином, жодні преюдиційні обставини в результаті кримінального провадження, що здійснювалося щодо позивача фактично щодо тих же обставин, що й дисциплінарне провадження, не встановлені, а посилання сторін на це кримінальне провадження та події, що мали місце в ході його здійснення (наприклад, повідомлення позивачу про підозру), не має юридичного значення. Як наслідок, такі обставини повинні бути доведені самостійно матеріалами дисциплінарного провадження.

За виключенням цитування обставин здійснення кримінального провадження висновок службового розслідування в частині обґрунтування притягнення позивача до відповідальності зводиться до того, що згідно доказів перебував на службі та згідно показань ОСОБА_2 позивач разом з іншим поліцейським зупинили його автомобіль.

Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що як згідно висновку службового розслідування, так і згідно наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, в провину позивачу поставлено саме безпідставна зупинка транспортного засобу, а не, наприклад, певні дії, що були в подальшому (вимагання коштів, погрози і тд). Тобто, відповідач визнав протиправним діянням саме безпідставну зупинку транспортного засобу, а не будь-які інші дії (а також відсутність реєстратора, чому буде надано окрему оцінку далі по тексту). Як наслідок, судом перевіряється вчинення позивачем дисциплінарного проступку саме у вигляді безпідставної зупинки транспортного засобу, а дії щодо вимагання коштів, про що згадують матеріали дисциплінарного провадження, описуючи обставини кримінального провадження, визнаються такими, що перебувають за межами судового розгляду, адже дисциплінарне стягнення накладено виключно за ті діяння, які вказані в наказі про застосування дисциплінарного стягнення безпідставна зупинка транспортного засобу. Зміст такого наказу є втіленням поведінки самого відповідача та залежав виключно від нього. Як наслідок, якщо відповідач визначив протиправними діями позивача лише безпідставну зупинку транспортного засобу, то і судом при перевірці правомірності накладеного в підсумку дисциплінарного стягнення, надається правова оцінка саме стверджуваній безпідставній зупинці транспортного засобу, а не будь-яким іншим обставинам, які відповідач в провину позивачу не ставив.

Отже, відповідач констатував вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді безпідставної зупинки транспортного засобу, що підтверджується доказами щодо перебування позивача на чергуванні (та позивачем в цілому не заперечувалось), а також поясненнями ОСОБА_2 .

Тобто, безпосереднім підтвердженням вчинення самого протиправного діяння є лише пояснення ОСОБА_2 .

Такі пояснення судом досліджуються безпосередньо, а не в їх відтвореній у висновку службового розслідування редакції. Вони наявні в матеріалах справи (т. 1, а.с. 181). Згідно їх змісту в тій частині, що безпосередньо поставлена в провину позивачу (т.1, а.с. 186), його 07.10.2021 року ввечері під час руху на території Криворізького району зупинив позивач та інший поліцейський. ОСОБА_2 вказав, що зупинка була безпідставною, оскільки правил дорожнього руху він не порушував. Після зупинки до нього підійшов позивач та на запитання щодо причин зупинки повідомив, що на транспортному засобі не працюють освітлювальні прилади. В подальшому ОСОБА_2 сів в машину поліцейських, де проведено перевірку його даних, а поліцейські почали звинувачувати ОСОБА_2 у перебуванні у стані алкогольного сп`яніння та погрожували притягнути його за це до адміністративної відповідальності, чого можна уникнути за надання коштів.

Як вже вказав суд, відповідач не вважав за необхідне притягати позивача до відповідальності за ту частину викладених ОСОБА_2 обставин, в якій у нього, як стверджується, вимагали кошти та приписували йому перебування у стані сп`яніння. Перебування цих обставин за межами оцінки відповідача в рамках процедури дисциплінарного провадження зумовлює неможливість оцінки цих обставин і судом, адже суд перевіряє здійснене дисциплінарне провадження, а не здійснює його замість відповідача. Такий висновок зумовлений викладом наказу про притягнення, зокрема, позивача до дисциплінарної відповідальності від 05.01.2022 року №14к (п. 3 наказу, т. 1, а.с. 73). Тобто, саме відповідач визначив суть протиправного діяння та обмежив дисциплінарне провадження саме такими обставинами, в зв`язку з чим суд перевіряє саме ці обставини і їх релевантність та пропорційність результату дисциплінарного провадження.

Таким чином, слід прийти до висновку, що безпідставність зупинки автомобіля ОСОБА_2 як визначальна підстава для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, є втіленням безумовного перенесення відповідачем оцінка ОСОБА_2 щодо підстав його зупинки у висновок та результат службового розслідування. Фактично, відповідач вважав, що якщо ОСОБА_2 стверджує, що його зупинено безпідставно, то ця обставина є підтвердженою належним чином, в зв`язку з чим (а також через відсутність відеореєстратора) позивача і було звільнено.

Тим не менш, суд не визнає такий спосіб здійснення дисциплінарного провадження обґрунтованим.

Так, навіть сам ОСОБА_2 зазначає, що йому була названа підстава зупинки не працюють освітлювальні прилади. Така підстава для зупинки транспортного засобу передбачена п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону №580-VIII.

Більш того, з матеріалів службового розслідування взагалі не вбачається, що відповідач досліджував змістовно показання ОСОБА_2 , оскільки останній вважав зупинку транспортного засобу безпідставною через непорушення ним правил Дорожнього руху, однак сам ОСОБА_2 згадує, що причиною зупинки було твердження про несправність освітлювальних приладів інша підстава для зупинки (п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону №580-VIII порушення Правил дорожнього руху, п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону №580-VIII ознаки технічної несправності транспортного засобу). Таким чином, «безпідставність» зупинки є перенесенням позиції самого ОСОБА_2 , при цьому цей висновок зроблено останнім виходячи з підміни існуючих підстав для зупинки транспортного засобу: особу, транспортний засіб якої має очевидні ознаки технічної несправності дійсно може бути зупинено поліцейським за відсутності факту порушення Правил дорожнього руху, тому що саме технічна несправність є самостійною підставою для зупинки. Однак це питання відповідачем взагалі не з`ясовувалося.

Отже, в наявності очевидна суперечність викладу обставин, адже поліцейськими була названа підстава для зупинки, в зв`язку з чим для висновку про безпідставність зупинки транспортного засобу необхідно принаймні спростувати озвучену позивачем підставу для зупинки. Дійсно, зі слів ОСОБА_2 несправність існувала «нібито», тобто згідно його позиції несправності не було.

Однак, суд не визнає обґрунтованими зроблені висновки дисциплінарного провадження.

Так, фактично відповідач встановив факт безпідставності зупинки лише на підставі того, що ОСОБА_2 оцінив названі поліцейськими підстави для зупинки «нібито» існуючими.

В матеріалах дисциплінарного провадження відсутні уточнюючі питання до ОСОБА_2 , в яких би містилась пряма відповідь на питання чи дійсно працювали на його автомобілі освітлювальні прилади, яким чином саме це зауваження поліцейських було реалізовано в подальшому (було застосовано попередження, зауваження було знято за безпідставністю або ОСОБА_2 дійсно вказали на несправні освітлювальні прилади і він це визнав).

Також суд визнає явно необґрунтованим висновок про факт (безпідставність зупинки), встановлений на підставі оціночного судження зацікавленої особи ( ОСОБА_2 вважав озвучену підставу зупинки необґрунтованою). Більш того, за наявних обставин справи відповідний факт міг бути перевірений об`єктивно, однак з матеріалів дисциплінарного провадження не вбачається, що така перевірка взагалі здійснювалась. Наприклад, відсутні жодні докази щодо дослідження відеореєстратора на автомобілі або безпосередньої перевірки стану транспортного засобу ОСОБА_2 . Тобто, ця обставина взагалі не досліджувалася відповідачем, а встановлена лише зі слів ОСОБА_2 .

Слід зауважити, що позивача притягнуто до відповідальності і за невикористання відеореєстратора під час несення служби, однак в провину поставлено п. 5 розділу ІІ Інструкції, яка врегульовує використання саме портативного відеореєстратора, тобто такого, що кріпиться на формений одяг поліцейського (а не такого, що встановлюється у транспортному засобі, чому присвячено інший розділ Інструкції п. ІІІ). Таким чином, обставина дослідження чи принаймні неможливості дослідження відеореєстратора службового автомобіля мала б бути відображена у службовому розслідуванні в разі його повного та всебічного здійснення, однак таким обставинам взагалі не надано жодної оцінки, вони не встановлювалися.

Отже, безпідставність зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 , яка поставлена у провину позивачу, є позицією самого ОСОБА_2 , яка відповідачем в ході службового розслідування окремо та самостійно ніяк не перевірялася та не встановлювалася, а лише була прийнята на віру зі слів ОСОБА_2 , при цьому суд визнає можливим та необхідним принаймні здійснення спроб безпосередньої перевірки таких обставин, тим більше з огляду на застосований вид дисциплінарного стягнення. Такий спосіб здійснення дисциплінарного провадження суд визнає необґрунтованим та неправомірним, адже він не відповідає вимогам п. 1 розділу V Порядку щодо обов`язку проводити саме повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Щодо підкреслення у відзиви обставин визнання позивачем провини під час обрання йому запобіжного заходу суд зауважує, що кримінальне провадження здійснювалося щодо стверджуваного вимагання, а не щодо безпідставної зупинки транспортного засобу. При цьому зміст діяння, яке позивачем було визнано, відповідачем не відтворено (позивач визнавав факт вимагання чи факт безпідставної зупинки чи останній факт був складовою першого). Разом з цим, результат кримінального провадження судом викладено раніше. В цьому аспекті слід підкреслити, що за ст. 62 Конституції України винуватість встановлюється обвинувальним вироком, що набрав законної сили, а не зі слів особи. Отже, ця обставина (визнання провини) в будь-якому випадку не впливає на викладені висновки суду.

Таким чином, суд не визнає підтвердженим висновок службового розслідування щодо здійснення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді безпідставної зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 07.10.2021 року.

Слід окремо підкреслити, що приймаючи цю справу до провадження 02 жовтня 2024 року судом витребувано у відповідача докази згідно прямої вказівки Верховного Суду. Відповідачем надано відзив та долучено до нього певні матеріали, однак за змістом вони не відповідають вимогам суду, адже в них так і не були докази наявності у висновку службового розслідування обґрунтованих відомостей про наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками, зокрема, чи наявний в діях позивача склад дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено позивачем; наявність вини позивача та ступень її тяжкості, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності.

Фактично, відповідач відтворив свій первісний відзив з окремими уточненнями щодо пропорційності застосованого стягнення та самостійного характеру дисциплінарної відповідальності відносно кримінальної, однак необхідної деталізації саме щодо самостійних підстав та змісту дисциплінарної відповідальності так і не наведено. Недостатність раніше наданого викладу доводів та раніше наданих доказів встановлена Верховним Судом, а тому є підтвердженим фактом. Відсутність належного виконання вимог ухвали суду про витребування доказів є новим фактом, який встановлено судом за результатом судового розгляду. Відповідач повинен був виконати ці вимоги щодо кожного з поставлених в провину позивачу діянь.

Отже, суд визнає протиправним застосування до позивача заходів дисциплінарної відповідальності за безпідставність зупинки транспортного засобу з огляду на недоведення обставини безпідставності такої зупинки (фактично відсутність будь-якої належної перевірки підставності зупинки).

Суд зазначає, що ця обставина є самостійною підставою для скасування спірних наказів, адже вони постановлені в зв`язку зі стверджуваним вчиненням позивачем сукупності діянь. Тобто, за сукупність діянь відповідач реалізовуючи дискреційні повноваження обрав дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Висновок суду про відсутність одного з діянь, за яке застосовано дисциплінарне стягнення, зумовлює скасування дисциплінарного стягнення в повному обсязі, оскільки воно є результатом оцінки сукупності дій позивача. Суд не може підміняти відповідача та робити висновки про те чи відповідає застосоване дисциплінарне стягнення лише певній частині діянь, за виключенням того, що судом не підтверджено. З цих підстав висновки суду в цьому розділі рішення є самостійною підставою для скасування спірних наказів незалежно від наступних висновків суду.

Щодо невикористання відеореєстратора.

Згідно відзиву цей факт вбачається зі змісту висновку службового розслідування. Безпосередньо поведінці позивача, за яку його притягнуто до відповідальності, присвячено сторінки 25-27, 28-29. На цих сторінках, як і в цілому у висновку службового розслідування, відсутній виклад обставин щодо невикористання позивачем відеореєстратора, ця обставина згадується в заключній частині висновки, де містяться пропозиції щодо застосування дисциплінарного стягнення. Надані інші матеріали службового розслідування також не підтверджують та не спростовують цього діяння.

Таким чином, жодне змістовне обґрунтування порядку встановлення факту вчинення позивачем цього діяння відсутнє, що є самостійною підставою для визнання відсутнім вчинення дисциплінарного проступку у цій частині діянь з огляду на повну необґрунтованість висновків службового розслідування.

Більш того, позивач в ході всього розгляду даної справи в усіх інстанціях посилався на те, що йому відеореєстратор не надавався, а відповідач під час всього розгляду в усіх інстанціях, в т.ч. і під час нового розгляду цієї справи не надав ані змістовних заперечень щодо цього аргументу позивача, ані відповідних підтверджуючих доказів.

Окрім цього, позивач посилався на довідку ВРПП Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 24.12.2021 року №45/5-7831, згідно якого особа, яка відповідальна за видачу та приймання нагрудних відеореєстраторів, не призначена. Жодних змістовних пояснень з цього приводу відповідачем не наведено.

Суд констатує, що відсутність підтвердженого факту видачі позивачу відеореєстратора унеможливлює притягнення позивача до відповідальності за його невикористання.

Так, згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не підтверджено можливості позивача забезпечити використання відеореєстратора шляхом видачі позивачу такого реєстратора, а також підтвердження можливості позивача здійснити таке використання в спірний день та час. При цьому суд підкреслює, що ця обставина взагалі відповідачем не встановлювалася, тому в ході судового розгляду юридичне значення має не сам факт видачі чи невидачі позивачу реєстратора, скільки повнота та всебічність дисциплінарного провадження, в ході якого обставини, які поставлені в провину особі, не досліджувалися взагалі, що з необхідністю свідчить про необґрунтованість висновків службового розслідування.

В судовому засідання представник відповідача наполягав на тому, що відповідальна посадова особа за видачу реєстраторів існувала, а неотримання позивачем відеореєстратора є результатом його бездіяльності. Водночас, з матеріалів службового розслідування не вбачається, що ці обставини досліджувалися, жоден доказ ці обставини не підтверджує. Окрім цього, відповідач не спростував зміст довідки від 24.12.2021 року.

Окремо слід зауважити, що позивачу проставлено в провину порушення п. 5 розділу ІІ Інструкції №1026, однак ця норма права встановлює правило поведінки щодо початку застосування відеореєстратора під час виконання службових обов`язків, фактично з початку і до кінця «зміни». Однак пояснення представника відповідача фактично свідчать про те, що відповідач вважав протиправним неотримання позивачем відеореєстратора за наявності такої можливості. Проте, у висновку службового розслідування та наказі про застосування дисциплінарного провадження відсутнє посилання на норму права, яка встановлює обов`язок поліцейського самостійно домагатися отримання від роботодавця реєстратора (наприклад, писати рапорт), як відсутній і виклад обставин, згідно якого позивачу ставилося б у вину саме неотримання відеореєстратора та порушення такою бездіяльністю певного посадового обов`язку. Тим більш не розумним є це пояснення і з огляду на те, що відповідач не надав жодного доказу вжиття дій із забезпечення позивача відеореєстратором та наявності таких реєстраторів взагалі: наказ та посадові обов`язки відповідальної особи, докази направлення позивачу листів з посиланням на його обов`язок прибути для отримання відеореєстратора, докази видачі такого відеореєстратора (акт приймання-передачі, роздавальна відомість, арматурна картка тощо). Тобто, замість того щоб спростувати розумний аргумент позивача про те, що йому відеореєстратор не видавався і тому не був позивачем використаний, відповідач намагався змінити зміст протиправного діяння позивача з порушення норми права про порядок використання відеореєстратора під час «зміни» на неотримання відеореєстратора, не наводячи при цьому жодного посилання на положення законодавства, яке покладало б саме такий обов`язок на позивача.

Цей висновок також є самостійною та достатньою підставою для скасування спірних наказів з огляду на викладені раніше мотиви суду стосовно розмежування повноважень суду та відповідача стосовно дисциплінарної відповідальності.

Щодо скоєння інших дій проти інтересів служби.

Суд визнає притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за таким формулюванням неприпустимим, оскільки йдеться про безпідставно абстрактне формулювання під час вжиття щодо особи юридично значущих заходів.

Розтлумачення цієї підстави дисциплінарної відповідальності відсутнє як у висновку службового розслідування, так і у заявах відповідача по суті справи.

Цей висновок також є самостійною та достатньою підставою для скасування спірних наказів з огляду на викладені раніше мотиви суду стосовно розмежування повноважень суду та відповідача стосовно дисциплінарної відповідальності.

Щодо відзиву відповідача поданого під час нового розгляду справи.

Під час нового розгляду справи відповідач зазначає, що «зі змісту висновку службового розслідування ОСОБА_1 , не здійснював використання відео реєстратора, не складанні 07.10.2022 року адміністративних матеріалів за порушення Правил дорожнього руху відносно водія транспортного засобу «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_1 ».

Суд наголошує на тому, що в наказі від 05.01.2022 року №14к описані діяння позивача, за які його притягнуто до відповідальності (п. 3), серед таких діянь не згадується нескладання адміністративних матеріалів, а серед викладу порушених норм права відсутні положення законодавства щодо складання адміністративних матеріалів.

Тобто, позивача не було притягнуто до відповідальності за нескладання адміністративних матеріалів, ця обставина з`явилась лише у відзиві представника відповідача під час нового розгляду справи.

Суд не визнає можливим розтлумачити згадане в цьому наказі «скоєння інших дій» як нескладання адміністративних матеріалів, оскільки така тотожність не вбачається з викладу висновку службового розслідування, а також з викладу порушених норм права в самому наказі від 05.01.2022 року №14к. Наприклад, Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1376, не згадується ані у висновку службового розслідування, ані в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Тобто, відповідач фактично через майже три роки від притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності вирішив розширити виклад діянь, вчинених позивачем. В первісному відзиву такі твердження відсутні.

Такий підхід суд визнає безпідставним та відхиляє твердження про нескладання адміністративних матеріалів позивачем, адже ані за змісту висновку службового розслідування, як безпідставно зазначав відповідач, ані з наказу про притягнення позивача до відповідальності не вбачається, що таке діяння взагалі було предметом розгляду під час здійснення дисциплінарного провадження та в підсумку було поставлено в провину позивачу.

Узагальнюючи вищевказане суд констатує, що усі три зазначених в наказі від 05.01.2022 року №14к діяння, за які до позивача застосовано дисциплінарне стягнення, не підтверджено як дійсно вчинені, а склад дисциплінарного проступку щодо кожного з діянь не доведено. Тобто, в наявності три окремі та самодостатні підстави для визнання протиправним та скасування спірних наказів.

Суд підкреслює, що результатом дисциплінарного провадження щодо позивача було його звільнення. В якості фактичних підстав для звільнення вказано фактично три діяння, кожному з яких судом вже надано правову оцінку. Тобто, відповідач вважав, що наявні підстави для звільнення позивача за сукупність діянь. В свою чергу суд може лише оцінити правомірність правозастосування, здійсненого відповідачем. Однак суд не може робити висновки про те, чи було б правомірним застосування обраного відповідачем дисциплінарного стягнення в разі підтвердження, наприклад, лише двох або лише одного з трьох стверджуваних відповідачем діянь. Адже суд не є органом дисциплінарного провадження та не може надавати первинної оцінки тому, яке стягнення слід обрати, якщо підтверджується лише частина діянь, що поставлені особі у провину. Як наслідок, непідтвердження навіть одного з відповідних діянь є підставою для скасування накладеного дисциплінарного стягнення. В даній справі судом зроблено висновок про відсутність усіх трьох діянь, що ставилися позивачу у провину, що свідчить про існування трьох самодостатніх підстав для скасування накладеного дисциплінарного стягнення, а наявність сукупності безпідставних висновків лише додатково підкреслює протиправність застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

Тим не менш, суд відхиляє доводи позивача про звільнення під час перебування на лікарняному, оскільки дата звільнення змінена наказом від 11.05.2022 року №549 о/с (т. 1, а.с. 69) на 28.03.2022 року. Сам позивач зазначав, що перебував на лікарняному по 27.03.2022 року. Цей наказ не є предметом судового розгляду та не скасований в судовому порядку.

Також позивач вказував, що наказ від 11.05.2022 року виданий через два місяці після звільнення позивача, а дисциплінарне стягнення виконується не пізніше місяця з дня його застосування. Водночас, виконанням дисциплінарного стягнення є оголошенням та ознайомленням поліцейського з наказом (ч. 2 ст. 22 Дисциплінарного статуту), в той час як в наявній юридичній ситуації йдеться про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Водночас, відхилення цих доводів позивача не спростовує висновки суду про відсутність в його діяннях складу дисциплінарного проступку та, як наслідок, відсутність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Позивач також зазначав, що акт про відмову від надання пояснень є безпідставним, оскільки позивач такої відмови не надавав, натомість лише хотів надати пояснення за участі адвоката. Проте, позивачем доказів щодо цих обставин не надано, в т.ч. відсутні пояснення, направлені позивачем відповідачу після консультації з адвокатом, як відсутні і розумні пояснення щодо ненадання таких пояснень в подальшому. Щодо встановлення факту відмови позивача від їх надання суд констатує, що твердження позивача з цього питання не містять жодних доказів, а його поведінка, як вказано раніше, є суперечливою, в свою чергу відповідачем надано відповідний акт. Отже, ці доводи позивача судом також відхиляються.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про протиправність наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.01.2022 року №14к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП" в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.03.2022 року №247 о/с, "По особовому складу", з урахуванням змін яким позивача звільнено зі служби.

Щодо розрахунку середнього заробітку.

Позивачем 29 червня 2022 року збільшено позовні вимоги, їх прийняття підтверджується змістом рішення суду від 26.07.2022 року.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №640/12871/21.

При визначенні розміру такого заробітку суд повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.07.2022 року по справі №640/10536/19.

У справах за позовами поліцейський при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосуванню підлягають спеціальні нормативно-правові акти, а не положення Порядку №100.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №806/1914/17.

З цієї підстави суд відхиляє надані позивачем у заяві про збільшення позовних вимог розрахунки як такі, що здійснені на підставі нерелевантного нормативно-правового акту.

Виплата грошового забезпечення поліцейських врегульована Постановою №988.

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку №260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відтак, за змістом п.9 розділу І Порядку № 260 при розрахунку середньоденного забезпечення позивача використовуються календарні, а не робочі дні.

В заяві про збільшення позовних вимог позивач посилався на довідку від 19.04.2022 року №1041, яка нібито є додатком до цієї заяви, однак в дійсності такий додаток відсутній.

В матеріалах справи наявна надана відповідачем довідка від 31.05.2022 року №1596 про розмір грошового забезпечення позивача (т. 1, а.с. 65).

Зважаючи на відсутність довідки позивача, а також на пізнішу дату складання довідки відповідача суд виходить з використаних саме у ній величин. Згідно такої довідки середньоденне грошове забезпечення позивача складає 222,42 грн.

Позивача звільнено наказом від 05.03.2022 року №274 о/с, в подальшому наказом від 11.05.2022 року №549 о/с дату звільнення змінено на 28.03.2022 року.

Отже, період вимушеного прогулу складає з 29.03.2022 року по 21.01.2025 року, тобто 1030 днів, отриманих наступним чином:

2022 рік: Березень (з 29 березня): 3 дні; Квітень: 30 днів; Травень: 31 день; Червень: 30 днів; Липень: 31 день; Серпень: 31 день; Вересень: 30 днів; Жовтень: 31 день; Листопад: 30 днів; Грудень: 31 день. Разом за 2022 рік: 278 днів

2023 рік (звичайний рік): Січень: 31 день; Лютий: 28 днів; Березень: 31 день; Квітень: 30 днів; Травень: 31 день; Червень: 30 днів; Липень: 31 день; Серпень: 31 день; Вересень: 30 дні; Жовтень: 31 день; Листопад: 30 днів; Грудень: 31 день. Разом за 2023 рік: 365 днів

2024 рік (високосний рік): Січень: 31 день; Лютий: 29 днів; Березень: 31 день; Квітень: 30 днів; Травень: 31 день; Червень: 30 днів; Липень: 31 день; Серпень: 31 день; Вересень: 30 днів; Жовтень: 31 день; Листопад: 30 днів; Грудень: 31 день. Разом за 2024 рік: 366 днів

2025 рік: Січень: 31 день; Лютий: до 04.02.2025 року включно (4 дні). Разом за 2025 рік: 21 день

Загальна кількість днів:

278 (2022) + 365 (2023) + 366 (2024) + 35 (2025) = 1044 днів.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 222,42*1044 = 232206,48 грн.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду: про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового утримання в межах стягнення за один місяць в розмірі слід звернути до негайного виконання.

Водночас, позивач просив поновити його на посаді з 28.03.2022 року, однак поновленню працівник підлягає з наступного дня після дня звільнення, тобто з 29.03.2022 року.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.11.2024 року у справі №520/19398/23.

Також суд зауважує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю природою є заробітною платою.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19.

Оскільки заробітна плата є об`єктом обтяження податками та іншими обов`язковими внесками, сума до стягнення має бути виплачена з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів згідно відповідних положень законодавства.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20-а, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.01.2022 року №14к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП" в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.03.2022 року №247 о/с, "По особовому складу" з урахуванням змін, внесених наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №549 о/с від 11.05.2022 року "По особовому складу", яким ОСОБА_1 звільнено зі служби з 28 березня 2022 року.

Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції з 29 березня 2022 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 29.03.2022 року по 04.02.2025 року у розмірі 232206,48 гривень (двісті тридцять дві тисячі двісті шість гривень 48 копійок), з відрахуванням при його виплаті податків та інших загальнообов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції та в частині виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10 лютого 2025 року.

Суддя Н.В. Боженко