Справа № 200/8471/24
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року Справа№200/8471/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С., розглянув в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просив:

визнати протиправними дії щодо припинення виплати щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.10.2016;

зобов`язати відновити нарахування та виплату щомісячних грошових сум в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку та виплатити заборгованість з щомісячних грошових сум в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.10.2016.

В позові зазначено, що 15.07.2024 позивач через портал електронних послуг ПФУ звернувся до відповідача з заявою про поновлення страхових виплат. В особистому кабінету на порталі ПФУ у «Результатах обробки звернення» зазначено «відмовлено». 15.11.2024 листом № 31179-28244/Т-02/8-0500/24 відповідач повідомив позивача, що відповідно до постанови Бахмутського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 05.09.2016 №0503/19743/19743/25 «Про припинення щомісячної страхової виплати» виплати були припинені з 01.09.2016, підставою припинення визначено лист Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 02.09.2016 №12/2591.

Припинення виплати позивачу страхових виплат, на його думку, є безпідставним, протиправним та таким, що порушує гарантоване Конституцією України право позивача на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом

Відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог. Відповідач повідомив, що відповідно до інформації з Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду соціального страхування України позивач отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в Бахмутському міському відділенні УВД ФСС України в Донецькій області по 31.08.2016. Згідно з постановою Бахмутського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 05.09.2016 № 0503/19743/19743/25 виплати припинені з 01.09.2016 на підставі листа Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 02.09.2016 №12/2591. З 01.09.2016 по теперішній час щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 не нараховувалися та не виплачувалися, заборгованість відсутня.

Також відповідач зауважив, що він є правонаступником Бахмутського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області внаслідок реорганізації з 01.01.2023, набув права та обов`язки останнього, яким безпосередньо припинені виплати позивачу, саме з цієї дати, а тому вважає, що в такому випадку відсутні підстави для визнання протиправними його дій.

Особова справа про страхові виплати ОСОБА_1 або окремі постанови до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не передавалися, тому в Головного управління відсутня можливість надати рішення про припинення страхових виплат.

Крім того, позивачу як внутрішньо переміщеній особі видана довідка про взяття на облік від 07.12.2016 № , згідно з якою фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 . При цьому, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до якого село Парасковіївка Соледарської міської територіальної громади віднесене до територій з датою початку активних бойових дій 24.02.2022, дата завершення 20.02.2023. До розділу ІІ «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України» цього Переліку село Парасковіївка Соледарської міської територіальної громади включено з датою початку тимчасової окупації 21.02.2023, дата завершення відсутня. Тому, за цією адресою органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження на зазначеній території.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою суду від 09.12.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , є інвалідом 3 групи безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 378497 від 16.12.2010, копія якої наявна в матеріалах справи. Згідно з довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 035929 від 16.12.2010 позивач має 40% втрати професійної працездатності.

Згідно відомостей довідки про взяття позивача на облік на як внутрішньо переміщеної особи від 07.12.2016 № позивач, що згідно з паспортом зареєстрований у м. Єнакієве Донецькій області, переміщений та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

15.07.2024 позивач через веб-портал Пенсійного фонду України надав звернення щодо страхових виплат, за наслідком розгляду якого йому було відмовлено в його задоволенні 17.07.2024, що підтверджується скріншотом сторінки з кабінету на порталі Пенсійного фонду України.

Листом від 15.11.2024 № 31179-28244/Т-02/8-0500/24 Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач у справі) повідомив позивача, що останній перебував на постійному обліку в Єнакіївському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в Бахмутському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області по 31.08.2016. За інформацією, що міститься в інформаційній системі, постановою Бахмутського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 05.09.2016 №0503/19743/19743/25 «Про припинення щомісячної страхової виплати» виплати позивачу припинені з 01.09.2016, зазначена причина припинення на підставі листа Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 02.09.2016 №12/2591. З жовтня 2016 року по липень 2024 року за продовженням щомісячних страхових виплат позивач не звертався, заборгованість зі страхових виплат відсутня. В листі зазначено, що паперова справа позивача або окремі постанови з неї до Головного управління не передавались.

В липні 2024 року позивач звернувся з заявою про поновлення страхових виплат, в поновленні страхових виплат відмовлено.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі ЗУ № 1105-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Пунктами 4, 7, 8 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхові виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має на це право, здійснюються за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Страхові виплати за поточний місяць здійснюються протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим, здійснюються за рахунок коштів соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV (тут і далі в редакції, чинній на час припинення позивачу страхових виплат) страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 9 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-XIV встановлено, що особливості здійснення страхових виплат за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приписами Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Вказаний Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідачем не повідомлено суду підстав припинення позивачу страхових виплат з 01.09.2016, не надано постанови Бахмутського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 05.09.2016 №0503/19743/19743/25 «Про припинення щомісячної страхової виплати», листа Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 02.09.2016 №12/2591, який визначений підставою припинення страхових виплат (його зміст також не повідомлено суду), крім того, відповідач вказав, що взагалі не має цих документів, а до цього ж, на його думку, управління не є відповідальним за припинення страхових виплат позивачу, оскільки орган ПФУ не припиняв їх, їх припинено відділенням управлінням соціального захисту, правонаступником якого є відповідач.

З цього приводу суд зауважує, що 01.01.2023 набув чинності Закон України від 03.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-XIV), в редакції Закону України № 2620-IX від 21.09.2022.

Відповідно до статті 4 Закону № 1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

В свою чергу, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1105-XIV, вказано припинити Фонд соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовано шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Зазначено, що Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вказано вжити заходів, що випливають із цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» також вказано припинити з 01 січня 2023 року, реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, зокрема, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Верховний Суд в постанові від 30.12.2020 у справі № 805/4361/17-а, в ухвалі від 19.07.2021 у справі № 360/2968/20 зазначав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Таким чином, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення суб`єкта владних повноважень як юридичної особи, що вибув з публічних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів визначений Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074.

Згідно із п. 6 зазначеного Порядку у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Як встановлено судом, в силу Закону № 1105-XIV Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

При цьому, відповідно до п. 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014. № 280, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, відбулося правонаступництво, тобто перехід прав та обов`язків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, яким виплачувались страхові виплати позивачу, до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, а відтак останній є відповідальним за припинення страхових виплат і їх несплату позивачу з 01.09.2016.

Будь-яких підстав, передбачених ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV чи іншими Законами для припинення позивачу страхових виплат відповідач суду не повідомив, не довів їх існування, а відтак нездійснення страхових виплат позивачу є протиправним.

Посилання відповідача на те, що територія, де зареєстрований позивач як внутрішньо переміщена особа, є окупованою, суд не приймає, оскільки, як власноруч зазначив відповідач, окупація села Парасковіївка Соледарської міської територіальної громади відбулась 21.02.2023 згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, в той час як позивачу припинено страхові виплати з 01.09.2016 та відповідачем не доведена наявність підстав для такого припинення з 01.09.2016.

При цьому, статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність, дійсність довідки внутрішньо переміщеної особи не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отримання позивачем страхових виплат не може ставитись в залежність від місця проживання особи.

Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд звернув увагу, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Так, перший пункт передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

У справі Рисовський проти України Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про недоведення відповідачем, як правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, правомірності припинення позивачу страхових виплат з 01.09.2016.

Виходячи з приписів п. 7 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зважаючи, що виплати позивачу з 01.09.2016 не здійснюються безпідставно та з вини уповноваженого органу, позивачу має бути відновлено нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01.09.2016 по теперішній час (без обмеження будь-яким строком).

Позивач у позові просив суд про присудження йому виплат з 01.10.2016, водночас судом в ході розгляду справи встановлено, що припинено їх виплати йому з 01.09.2016. З огляду на вказане та зважаючи на встановлене ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України право суду вийти за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про можливість визнати протиправними дії відповідача щодо припинення позивачу страхових виплат з 01.09.2016 та зобов`язати відповідача відновити нарахування та виплату позивачу страхових виплат з 01.09.2016.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Пунктом 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, з огляду на що рішення про зобов`язання відповідача відновити виплату та сплатити заборгованість підлягає негайному виконанню в частині виплати за один місяць.

Відповідно до частин 1, 3, 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи виникнення спору з огляду на неправильні дії відповідача, сплачені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн підлягають стягненню на його користь з бюджетних асигнувань відповідача повністю.

З огляду на викладене вище, на підставі положень Конституції України, Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 241-243, 245, 246, 291, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення ОСОБА_1 страхових виплат з 01.09.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 страхових виплат з 01.09.2016.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення суду у межах суми страхових виплат за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач) - Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, .

Суддя А.С. Михайлик