Справа № 300/6142/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2025 р. справа № 300/6142/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
секретаря судового засідання - Зюбак Н.І.,
представника позивача - Тепак Л.П.,
представників відповідача - Бабій Т.С., Гавадзина М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ЛЕГЕНДА-Ф до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області оскаржило її до суду апеляційної інстанції.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2024 апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишено без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року про забезпечення позову по справі №300/6142/24 - без змін.
ТОВ ЛЕГЕНДА-Ф (надалі, також позивач, ТОВ ЛЕГЕНДА-Ф), з дотриманням строку, визначеного частиною 2 статті 153 Кодексу адміністративного судочинства (надалі, також - КАС України), 20.08.2024 подало до суду позовну заяву до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування розпорядження про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 07.08.2024 серпня 2024 року №296-л в частині анулювання ліцензій ТОВ ЛЕГЕНДА-Ф на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України), судовий розгляд справи призначено на 24.09.2024 о 10:00 год (том 1, а.с. 121-123).
Пунктом 6 резолютивної частини цієї ухвали витребувано у ГУ ДПС в Івано-Франківській області вичерпний обсяг належним чином оформлених матеріалів фактичної перевірки наступних господарських одиниць ТОВ «ЛЕГЕНДА-Ф»:
- за адресою роздрібної торгівлі: Україна, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Івасюка, 25, ресторан «ЛЕГЕНДА»;
- за адресою роздрібної торгівлі: Україна, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, площа Ринок, 18-А, кафе «ЛЕГЕНДА-ЦЕНТР».
Представник відповідача 20.09.2024 подав відзив на позов (том 1, а.с. 129-140), в якому не погодився з позовними вимогами. З приводу наявності підстави для проведення фактичної перевірки позивача зауважив про достатність покладення на контролюючий орган відповідних функцій щодо здійснення контролю у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, про що неодноразово наголошував Верховний Суд. Також зазначив, що контролюючим органом встановлено реалізацію алкогольних напоїв, що вважаються не маркованими (марки акцизного податку з однаковими реквізитами), що є підставою для анулювання ліцензії органом, який видав такий документ. Зважаючи на викладене, оскаржуване розпорядження №296-Л від 07.08.2024 в частині анулювання виданих позивачу ліцензій на право роздрібної торгівлі прийнято на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, обґрунтовано, тому підстави для його скасування відсутні.
Судове засідання, призначене на 24.09.2024 відкладено на 10.10.2024 у зв`язку з наданням часу представнику позивача для подання відповіді на відзив (том 1, а.с. 193-194).
Представник позивача 25.09.2024 подав до суду відповідь на відзив (том 1, а.с. 196-205), відповідно до якої вказав на невідповідність вимогам податкового законодавства наказу, на підставі якого проводилася фактична перевірка, у зв`язку з незазначенням фактичних підстав для перевірки, а також конкретного періоду діяльності, який буде перевірятися. Вважає, що порушення процедури проведення перевірки нівелює її наслідки, не залежно від того, чи відбувся допуск представників контролюючого органу до перевірки. Окрім цього зауважила, що дані, на які посилається відповідач, що внесені у базу даних системи обліку даних РРО, та за своєю суттю є податковою інформацією, не є належним доказом податкового правопорушення і сама по собі її наявність не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин. Зазначені контролюючим органом відомості з бази даних системи обліку даних РРО не є безпосереднім доказом вчинення розрахункової операції з порушенням вимог закону та за жодних обставин не може ототожнюватися з тим, що алкогольний напій є немаркованим. Вважає, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного розпорядження, тому просила позовні вимоги задовольнити.
Судове засідання, призначене на 10.10.2024, відкладено у зв`язку з витребуванням додаткових доказів у представника відповідача (том 1, а.с. 214-216).
У призначене на 23.10.2024 судове засідання сторони не з`явилися, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання від 23.10.2024 (том 1, а.с. 221). Представник відповідача попередньо подав до суду клопотання від 21.10.2024 про відкладення розгляду справи (том 1, а.с. 218).
Представник позивача 04.11.2024 сформував в системі «Електронний суд» клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових пояснень та доказів у справі №300/6142/24 (том 1, а.с. 24,25).
Судове засідання, призначене на 28.10.2024, не відбулося у зв`язку з неявкою сторін, про що секретарем судового засідання складено довідку від 28.11.2024. Представники сторін попередньо подали клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 235, 236).
Також представники сторін не з`явилися і в судове засідання, призначене на 11.12.2024 (том 1, а.с. 6), подавши попередньо клопотання про відкладення розгляду справи (том 2, а.с. 1-3).
Представник позивача 06.01.2025 сформував в системі «Електронний суд» клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових пояснень та доказів у справі №300/6142/24 (том 2, а.с. 11-14). У таких поясненнях представник ТОВ «ЛЕГЕНДА-Ф» вказав, що, наявність описаних в акті перевірки фактів реалізації алкогольних напоїв з марками акцизного податку, що дублюються за жодних обставин не може ототожнюватися з тим, що алкогольні напої є немаркованими, адже це не відповідає ознакам, визначеним у пункті 226.9 статті 226 ПК України та пункті 20 Положення №1251. Також зауважив на неможливість встановлення під час фактичної перевірки порушень, отриманих з інформаційних баз за минулі періоди. Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги повністю.
Також представник позивача, користуючись системою «Електронний суд» 07.01.2025 подав до суд клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових пояснень, в якому наголосив, що відповідачем спірне розпорядження прийняте 07.08.2024 необґрунтовано, безпідставно та з порушенням законодавчо встановленого строку, відтак, підлягає до скасування (том 2, а.с. 18-20).
Окрім цього, представник відповідача 08.01.2025 подав до суду додаткові письмові пояснення (том 2. а.с. 24-36), в яких навів свої аргументи щодо правомірності спірного розпорядження. Зокрема зауважив, що чинні норми, які регулюють питання маркування товарів марками акцизного податку унеможливлюють факт законного повторного використання марки акцизного податку. Відтак реалізація пляшки алкогольного напою з тією ж маркою акцизного податку, якою була маркована раніше реалізована пляшка алкогольного напою є реалізацією алкогольного напою без марки акцизного податку встановленого зразка. Також вказав, що використання контролюючим органом податкової інформації є належною реалізацією повноважень податкового контролю та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки. Вважає, що оскаржуване розпорядження прийняте обґрунтовано, тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні, призначеному на 08.01.2025, суд оголосив перерву у зв`язку з витребуванням у представників сторін додаткових доказів (том 2, а.с. 42,43).
Представник позивача подав до суду клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн (том 2, а.с. 46,47).
У призначене на 16.01.2025 судове засідання сторони не з`явилися, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання від 16.01.2025 (том 2, а.с. 55). Представник позивача попередньо подала до суду клопотання від 15.01.2024 про відкладення розгляду справи (том 2, а.с. 45).
Представник позивача 17.01.2025 сформував в системі «Електронний суд» клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових пояснень (том 2, а.с. 58-60), в яких повторно наголосив про відсутність фактичних підстав для проведення перевірки згідно з підпунктами 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Також вказав на помилковість висновку відповідача стосовно того, що факти реалізації алкогольних напоїв з марками акцизного податку за однаковими реквізитами є продажем немаркованих товарів. Щодо посилання відповідача на реалізацію алкогольних напоїв з однаковими акцизними марками акцизного податку, представник ТОВ «ЛЕГЕНДА-Ф» зауважив, зокрема:
Представник позивача вважає, що спірне розпорядження прийняте необґрунтовано, безпідставно та з порушенням законодавчо встановленого строку, відтак, підлягає до скасування.
Представник відповідача 20.01.2025 сформував в системі «Електронний суд» клопотання, в якому навів свої заперечення щодо заяви представника позивача про відшкодування судових витрат та вказав на необґрунтованість та неспівмірність заявленої до відшкодування суми витрат на правову допомогу (том 2, а.с. 64-68).
У судовому засіданні, призначеному на 21.01.2025, суд оголосив перерву у зв`язку з витребуванням у представників сторін додаткових доказів (том 2, а.с. 115-117).
Представник позивача 31.01.2025 сформував в системі «Електронний суд» клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових пояснень та доказів у справі (том 2, а.с. 119-121), в якому повторно наголосив на недоведеності представниками відповідача наявності підстав для проведення фактичної перевірки.
Представник позивача 03.02.2025 подала до суду промову на судове засідання 04 лютого 2025 року, в якому навела свої арґументи стосовно дотримання строку для анулювання ліцензій та наявності порушення вимог законодавства щодо реалізації алкогольних напоїв (том 2, а.с. 127-130). До зазначених пояснень представник позивача долучила інформацію з системи обліку даних РРО ДПС України щодо фактів реалізації алкогольних напоїв з марками акцизного податку щодо ємкості пляшки по господарських одиницях ТОВ «ЛЕГЕНДА-Ф».
У судовому засіданні, яке відбулося 04.02.2025, представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених в позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях. Просила позов задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях. Просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши позицію представника відповідача, дослідивши в сукупності заяви по суті справи та докази, наявні в матеріалах цієї адміністративної справи, встановив такі обставини.
Також Державна податкова служба України листом від 31.01.2024 №2692/7/99-00-07-04-02-07, адресованим територіальним управлінням ДПС в областях та місті Києві повідомила, щодо наявних ризиків у діяльності платників податків, які проводили розрахункові операції через РРО/ПРРО, реєстрація яких скасована. ДПС України повідомила про необхідність, за наявності підстав, відповідно до вимог статті 80 ПК України, організувати та провести фактичні перевірки господарських об`єктів суб`єктів господарювання, наведених у відповідному додатку (том 2, а.с. 104-106).
Відповідно до підпункту 80.2.2, підпункту 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, ГУ ДПС в Івано-Франківській області видано наказ №1975-п від 27.06.2024 "Про проведення фактичної перевірки", яким призначено проведення фактичної перевірки ресторану за адресою вул. Івасюка, 25, місто Івано-Франківськ, ТОВ «ЛЕГЕНДА ІФ», наказ №1969-п від 27.06.2024 "Про проведення фактичної перевірки", яким призначено проведення фактичної перевірки бару за адресою вул. Незалежності, 34/А, місто Івано-Франківськ, ТОВ «ЛЕГЕНДА ІФ» та наказ №1972-п від 27.06.2024 "Про проведення фактичної перевірки", яким призначено проведення фактичної перевірки кафе за адресою вул. Площа Ринок, 18/А, місто Івано-Франківськ, ТОВ «ЛЕГЕНДА ІФ» (том 1, а.с. 79, 80, 81).
На підставі зазначених наказів ГУ ДПС в Івано-Франківській області видано: направлення №3697 від 27.06.2024 та №3698 від 27.06.2024 на перевірку бару за адресою вул. Незалежності, 34/А, місто Івано-Франківськ, ТОВ «ЛЕГЕНДА ІФ» (том 1. а.с. 144, 145); направлення №3703 від 27.06.2024 та №3704 від 27.06.2024 на перевірку кафе за адресою вул. Площа Ринок, 18/А, місто Івано-Франківськ, ТОВ «ЛЕГЕНДА ІФ» (том 1, а.с. 146, 147); направлення №3709 від 27.06.2024 та №3710 від 27.06.2024 на перевірку ресторану за адресою вул. Івасюка, 25, місто Івано-Франківськ, ТОВ «ЛЕГЕНДА ІФ» (том 1, а.с. 148, 149).
ГУ ДПС в Івано-Франківській області здійснило фактичну перевірку належних ТОВ ЛЕГЕНДА-Ф господарських одиниць, зокрема, бару за адресою вул. Незалежності, 34/А, місто Івано-Франківськ, ТОВ «ЛЕГЕНДА ІФ»; кафе за адресою вул. Площа Ринок, 18/А, місто Івано-Франківськ, ТОВ «ЛЕГЕНДА ІФ»; ресторану за адресою вул. Івасюка, 25, місто Івано-Франківськ, ТОВ «ЛЕГЕНДА ІФ».
- пункту 1, пункту 2 та пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР (надалі, також - Закон № 265/95-ВР);
- статті 11 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального";
- статті 226 Податкового кодексу України;
- статтей 21-24 Кодексу законів про працю України;
- статті 6 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. №996-XIV (том 1, а. с. 24-30).
- пункту 1, пункту 2 та пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР;
- статті 11 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального";
- статті 226 Податкового кодексу України;
- Кодексу законів про працю України;
- статті 6 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. №996-XIV (том 1, а. с. 33-38).
- пункту 1, пункту 2 та пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР;
- статті 11 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального";
- статті 226 Податкового кодексу України;
- статті 6 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-XIV (том 1, а. с. 41-51).
Не погоджуючись із зазначеними актами перевірки, позивач подав до ГУ ДПС у Івано-Франківській області заперечення від 24.07.2024 (том 1, а.с. 54-59, 60-64, 65-69), однак відповідачем висновки актів перевірки залишено без змін ( том 1, 83-90, 92-99, 101-110).
Не погоджуючись із винесеним розпорядженням №296-л від 07.08.2024 про анулювання ліцензій, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, при вирішенні справи по суті суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 за №481/95-ВР (надалі, також - Закон №481/95-ВР), Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (надалі, також - ПК України), Положенням про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 за №1251 (надалі, також - Положення №1251).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктами 4.1.2 та 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на, зокрема, таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Кодексу).
За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, яка здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відповідності до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, серед іншого, стверджує про відсутність підстав для проведення фактичних перевірок, відповідно не зазначення таких у наказах про проведення фактичних перевірок.
Як видно з наказів від 27.06.2024 №1969-п, №1972-п, №1975-п, підставою для проведення фактичних перевірок відносно позивача, податковим органом зазначено підпункти 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
В свою чергу, згідно з підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України підставою для проведення фактичної перевірки слугує наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; 80.2.7 - наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної -плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Тобто, вжите в цьому випадку словосполучення «можливі порушення» яке змістовно має розкриватися в отриманій інформації щодо платника податку, якраз і є тим підґрунтям, що вказує на необхідність з`ясування наявності чи відсутності тих ймовірних (можливих) порушень, щодо яких є підозра, у спосіб призначення та проведення фактичної перевірки.
Отже, накази відповідають вимогам щодо відображення у них мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки.
В постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 Верховний Суд зазначив, що у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки, а отже й не можна його вважати протиправним.
Застосовуючи такі висновки до спірних у цій справі правовідносин, суд, перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, виходить з того, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято накази на призначення господарських одиниць позивача, стали листи Державної податкової служби України.
Також у листі від 31.01.2024 №2692/7/99-00-07-04-02-07, адресованому територіальним управлінням ДПС в областях та місті Києві, ДПС України повідомила щодо наявних ризиків у діяльності платників податків, які проводили розрахункові операції через РРО/ПРРО, реєстрація яких скасована. Зазначила про необхідність, за наявності підстав, відповідно до вимог статті 80 ПК України, організувати та провести фактичні перевірки господарських об`єктів суб`єктів господарювання, наведених у відповідному додатку (том 2, а.с. 104-106).
У наказах №1975-п, №1969-п, №1972-п від 27.06.2024 підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: «відповідно до підпункту 80.2.2, підпункту 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками».
Тобто, вбачається як правова підстава для призначення перевірки (посилання на підпункт 80.2.2 ПК України), так і фактична. Фактичною підставою є отримання інформації щодо можливого порушення, зазначено сферу, щодо якої її отримано, тобто має місце конкретизація фактичної підстави. Відповідно, посилання представника позивача про зворотнє не відповідають дійсності. Обсяг зазначеної у наказах інформації у повному обсязі відповідає вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, а тому підстави для скасування спірного розпорядження саме, через неналежне оформлення наказів відсутні.
Безпідставними є також доводи представника позивача щодо протиправності дослідження в межах фактичної перевірки питань, які є предметом камеральної перевірки, тобто порушення, зазначені у актах фактичної перевірки, встановлені не в порядку і не у спосіб, що передбачений законом, а також за минулий період, а не за період, у який проводилася фактична перевірка, а отже такий акт фактичної перевірки не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності. Такий висновок позивача ґрунтується на сукупному аналізі підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 80.1 та пункту 80.4 статті 80 Податкового кодексу України.
Відповідно до положень абзацу першого підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Зміст даної норми, серед іншого, вказує на те, якими даними повинен керуватися контролюючий орган, та жодним чином не вказує на питання які можуть бути дослідженні під час проведення такої.
Предмети камеральної перевірки визначаються в абзаці другому наведеної норми, серед яких відсутній такий, як дотримання положень Закону №265/95-ВР.
Наведені норми у своїй сукупності не дозволяють суду прийти до висновку, що перевірка, предметом якої є дотримання положень Закону №265/95-ВР, зокрема і в частині відповідності розрахункових документів у СОД РРО за наявності усіх обов`язкових реквізитів, може бути лише камеральною.
Крім того, аналіз положень пункту 80.1 та пункту 80.4 статті 80 Податкового кодексу України не вказують на те, що під час проведення фактичної перевірки заборонено використовувати дані СОД РРО.
Отже, представник позивача помилково ототожнив дані, на підставі яких проводяться перевірки, з предметом перевірок.
Перевірки, які проведені контролюючим органом та зроблена оцінка щодо дотримання платником податків при здійсненні розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, з огляду на підстави проведення перевірки та виявлені порушення вимог Закону України №265/95-ВР, відповідає предмету, встановленому підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. Доводи представника позивача, що в межах цієї справи мало місце вихід відповідачем за межі предмету фактичної перевірки є безпідставними.
Окрім цього, на виконання частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.04.2021 у справі №805/3809/16-а, за якими здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Відтак, в даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).
Підпунктами 191.1.14, 191.1.16, 191.1.18, пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; організовують роботу, пов`язану із замовленням марок акцизного податку, їх зберіганням, продажем, відбором зразків, з метою проведення експертизи щодо їх автентичності та здійснюють контроль за наявністю таких марок на пляшках (упаковках) з алкогольними напоями і пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання і реалізації.
Враховуючи зазначене суд вважає, що порушень положень законодавства в частині наявності підстав та процедури проведення перевірок, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами таких перевірок, відповідачем не допущено. Тому суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного розпорядження з таких підстав.
Пунктом 80.10 статті 80 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Так, згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Водночас, в силу вимог пункту 86.5. статті 86 ПК України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.
Що стосується виявлених порушень під час перевірки господарських об`єктів ТОВ «ЛЕГЕНДА-Ф», суд зазначає таке.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України, визначено Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 за №481/95-ВР.
Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР:
- алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;
- роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування;
- місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.
Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 11 Закону №481/95-ВР, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також ті, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.
Підпунктами 14.1.4, 14.1.145, 14.1.107, 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено:
акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції); підакцизні товари (продукція) - товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку;
марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів;
маркування алкогольних напоїв тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою, пачку (упаковку) тютюнового виробу чи ємність (упаковку) з рідиною, що використовується в електронних сигаретах, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.
До підакцизних товарів належать, зокрема, спирт етиловий, спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво (крім квасу "живого" бродіння) (пункт 215.1 статті 215 ПК України).
Статтею 226 ПК України, передбачено процедуру виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.
За змістом пункту 226.1 статті 226 Кодексу, у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.
Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України (пункт 226.3 статті 226 ПК України).
На виконання вимог пункту 226.6. статті 226 ПК України, маркуванню підлягають усі (крім зазначених у пункті 226.10 цієї статті) алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється.
Як встановлено пунктом 226.7. статті 226 Кодексу, кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв.
В силу приписів пункту 226.9 статті 226 Податкового кодексу України, вважаються такими, що немарковані:
- алкогольні напої, тютюнові вироби та рідини, що використовуються в електронних сигаретах, з підробленими марками акцизного податку;
- алкогольні напої, тютюнові вироби та рідини, що використовуються в електронних сигаретах, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції;
- вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари;
- алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.
Постановою Кабінету Міністрів України затверджено Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 за №1251.
Відповідно до Положення №1251 підприємства-виробники та імпортери алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюновмісних виробів для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням і рідин, що використовуються в електронних сигаретах (надалі по тексту також покупці марок), подають засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" щомісяця до 8 числа продавцю марок акцизного податку (надалі по тексту також продавець марок) для задоволення через два місяці потреби в марках таку інформацію: попередню заявку-розрахунок про потребу в марках за їх видами, реквізити платіжного документа/платіжних документів (номер, дата платіжного доручення та сума перерахованих коштів) на перерахування плати за виготовлення марок та звіт про використання марок, придбаних у попередньому місяці. Поняття "продавець марок акцизного податку" вживається у значенні, наведеному в Податковому кодексі України.
Нормами пункту 5 Положення №1251 визначено, що марка для алкогольних напоїв повинна містити двомірний штрих-код швидкого реагування (надалі по тексту також - QR-код) та лінійний штрих-код (далі - штрих-код).
На кожну марку наносяться такі реквізити:
слова "Україна", "Марка акцизного податку", "Тютюнові вироби" (для тютюнових виробів);
позначення виду марки, що складається із слів та літер "алкоголь вітчизняний (лікеро-горілчана продукція)" - "АВ ЛГП", "алкоголь вітчизняний (виноробна продукція)" - "АВ ВП", "алкоголь імпортний (лікеро-горілчана продукція)" - "АІ ЛГП", "алкоголь імпортний (виноробна продукція)" - "АІ ВП", "тютюн вітчизняний (сигарети з фільтром)" - "ТВ ЗФ", "тютюн вітчизняний (сигарети без фільтра, цигарки)" - "ТВ БФ", "тютюн вітчизняний (сигарили)" - "ТВ СГ", "тютюн імпортний (сигарети з фільтром)" - "ТІ ЗФ", "тютюн імпортний (сигарети без фільтра, цигарки)" - "ТІ БФ", "тютюн імпортний (сигарили)" - "ТІ СГ", "тютюн вітчизняний (інші вироби)" - "ТВ ІНШІ", "тютюн імпортний (інші вироби)" - "ТІ ІНШІ", "тютюновмісні вироби для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням вітчизняні" - "ТВЕН В", "тютюновмісні вироби для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням імпортні" - "ТВЕН І", "рідина імпортна" - "РІ", "рідина вітчизняна" - "РВ";
індекс регіону України (згідно з додатком), що відповідає місцезнаходженню виробника продукції, позначений двома цифрами (для маркування вітчизняної продукції), серія із чотирьох літер і шестизначний номер, два двозначних числа (місяць і рік, у якому вироблено марки для алкогольних напоїв) або двозначне та однозначне числа (рік і квартал, у якому вироблено марки для тютюнових виробів, тютюновмісних виробів для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням і рідин, що використовуються в електронних сигаретах) через скісну риску, сума акцизного податку (для алкогольних напоїв), сплаченого за одиницю продукції, з точністю до тисячного знака, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв, кількість штук у пачці або упаковці (для сигарет, цигарок та сигарет);
реквізити покупця марки (зазначаються на марках для алкогольних напоїв): для юридичних осіб - код згідно з ЄДРПОУ, для фізичних осіб - підприємців - код, який відображає реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
QR-код та штрих-код (зазначаються на марках для алкогольних напоїв).
Штрих-код містить інформацію про серію та номер марки.
QR-код містить інформацію про серію та номер марки, реквізити покупця марки: для юридичних осіб - код згідно з ЄДРПОУ, для фізичних осіб - підприємців - код, який відображає реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органові і мають відмітку в паспорті), та посилання на веб-ресурс для перевірки марки.
QR-код також може містити інформацію про геш-послідовність.
Інформаційні набори даних для генерації QR-кодів та штрих-кодів, що наносяться на марку для алкогольних напоїв, генеруються ДПС та передаються підприємству-виробнику з використанням засобів захисту інформації у зведеній заявці-розрахунку.
З приводу обов`язковості зазначення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, суд звертає увагу, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень" від 30.11.2021 за №1914-ІХ (надалі, також Закон №1914-ІХ), з 01.01.2022 набрали чинності зміни до пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, згідно яких, суб`єкти господарювання, котрі здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані проводити розрахункові операції через РРО та/або через ПРРО для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.
Водночас, пунктом 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 за №13, в редакції №329 від 08.06.2021, яка набрала чинності з 01.07.2021, тобто була чинною на період спірних правовідносин, встановлено, що видатковий чек, серед іншого, має містити обов`язкові реквізити цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (рядок 9).
Таким чином, з 01.01.2022 суб`єкти господарювання при роздрібній торгівлі алкогольними напоями зобов`язані відображати в розрахункових документам (чеках РРО/ПРРО) цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер).
З аналізу зазначеного вище правового регулювання, слід дійти висновку, що не допускається факт дублювання марки акцизного податку та повторного її використання.
Реалізація суб`єктом господарювання під час роздрібної торгівлі більше ніж одної марки акцизного податку із однаковими обов`язковими реквізитами, засвідчує обставину продажу алкогольних напоїв, маркованих з відхиленням від вимог Положення №1251, що свідчить про вчинене порушення.
Щодо доводів позивача про те, що додатки актів перевірки із системи обліку даних РРО/ПРРО ДПС України не може бути належним доказом, то з цього приводу слід зазначити таке.
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).
Положеннями статті 83 ПК України встановлено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.
У справі що розглядається, контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем вищенаведених вимог законодавства, про які зазначено в акті перевірки, саме на підставі даних СОД РРО.
В контексті оцінки як доказ відомостей, внесених в додатки до актів перевірки і врахованих при винесенні оскаржуваного ППР, суд застосовує положення абзаців 3, 4, 5 пункту 1.2 Порядку №1057, у відповідності до яких:
- національна система масових електронних платежів (НСМЕП) - банківська багатоемітентна платіжна система масових платежів, у якій розрахунки за товари та послуги, видача готівкових грошей та інші операції здійснюються за допомогою платіжних смарт-карток за технологією, розробленою НБУ;
- система зберігання і збору даних РРО (СЗЗД РРО) - загальнодержавна система, призначена для збору даних РРО та передачі цих даних до системи обліку даних РРО в ДПС за технологією зберігання і збору даних РРО для Державної податкової служби України;
- система обліку даних РРО (СОД РРО) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій і програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.
В силу правового регулювання підпункту 14.1.562. пункту 14.1 статті 14 ПК України взаємодії між платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами з питань реалізації прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, та нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, реалізується, серед іншого, через - інші засоби, бази даних, реєстри, що ведуться в електронному вигляді, інформаційні, телекомунікаційні, інформаційно-телекомунікаційні системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Згідно підпункту 193.1.3. пункту 193 статті 19 ПК України державні податкові інспекції формують та ведуть, поряд з іншим, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1. пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу.
Із приписів підпункту 41.1.1. пункту 41.1 статті 41 ПК України вбачається, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Підпунктом 83.1.2. пункту 83.1. ПК України визначено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків, поряд з іншим, є податкова інформація.
Податкова інформація, як слідує із підпункту 14.1.171. пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 за №2657-ХІІ (надалі, також - Закон №2657-ХІІ).
Зокрема, статтею 10 коментованого Закону №2657-ХІІ визначено, що податкова інформація відноситься до видів інформації, які розрізняються за видами.
Податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України (частина 1 статті 16 Закону №2657-ХІІ).
Приписами пункту 74.1 ПК України визначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (надалі по тексту також Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю.
Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1. пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2. пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, в порядку інформаційної взаємодії відповідно до пункту 41.2 статті 41 цього Кодексу.
Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).
"…91. Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.
92. При цьому використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.
93. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що відповідач в межах цієї справи під час проведення фактичної перевірки, мав правову можливість використовувати податкову інформацію яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо перевірки наявності (відсутності) цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, інформація та дані якої є фактичним відображенням (дублюванням) розрахункових операцій проведених позивачем у відповідний перевіряємий період…".
Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 25.09.2024 у справі №280/6829/23.
Таким чином, відомості із СОД РРО щодо фактів реалізації позивачем алкогольних напоїв з дублюючими марками акцизного податку, які перенесені відповідачем в додатки до актів перевірки є належними доказами, на підставі яких суд може встановити обставину реалізації і підтвердити склад податкового правопорушення.
Слід зазначити, що дані РРО, а саме: фіскальні чеки (з усіма реквізитами), що внесені у бази даних системи обліку даних РРО у такому вигляді, в якому дані сформовані в РРО, є цілісними та незмінними, а тому суд відхиляє доводи позивача про недоведеність факту реалізації алкогольного напою без марки акцизного податку встановленого зразка.
Так, згідно електронних копій розрахункових документів, що надійшли до органів ДПС в період з лютого 2022 року по липень 2024 року встановлено факти реалізації алкогольних напоїв з дубльованими марками акцизного податку (том 1, а.с. 150-185).
З приводу доводів представника позивача щодо того, що реалізація алкогольних напоїв здійснювалася на розлив або шляхом додавання у настоянки, суд зазначає, що загальний об`єм реалізованого алкогольного напою (чи то на розлив, чи у складі алкогольних коктейлів) відповідно до інформації відповідача з системи обліку даних РРО ДПС України перевищував наявну ємність пляшки такого алкогольного виробу з вірним зазначенним МАП, а тому реалізація алкогольного виробу з маркою акцизного податку понад встановлений літраж пляшки відповідного алкогольного напою є дублюванням марки акцизного податку, отже - реалізацією такого товару без марки акцизного податку (том 2 а.с.131-133).
Також є такими, що не відповідають дійсності, доводи представника позивача, в частині особливостей відображення марки акцизного податку при виготовленні коктелів відповідно до поданих технологій приготування (том.1 а.с.227-232), які полягали у вказанні МАП того алкогольного напою, питома вага якого більша в порівнянні з іншими алкогольними напоями, що застосовувалися при приготуванні відповідного коктелю, оскільки при такому підході, буде мати місце фактична нестача алкогольних напоїв з меншою питомою вагою, застосування яких не обліковується при приготуванні коктелів.
Таким чином, позивачем здійснена реалізація алкогольних напоїв із дублюванням марок акцизного податку, що не відповідає вимогам Положення №1251, та свідчить про те, що позивачем здійснено реалізацію перелічених вище алкогольних напоїв без марки акцизного податку встановленого зразка.
Позивач не надав суду доказів, які б засвідчували, що відомості із Системи обліку даних РРО не відповідають даним фіскальних чеків, які фактично роздруковані та знаходяться у платника податків.
Вимоги пункту 228.9. статті 228 ПК України свідчать, що відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.
Водночас, суд зазначає, що позивач, як суб`єкт господарювання, що здійснює реалізацію алкогольних напоїв, несе персональну відповідальність за свою діяльність та її наслідки.
Поряд із вказаним слід відзначити, що Положення №1251 містить опис зразка (розміру та реквізитів) марки акцизного податку для алкогольних напоїв, що надає змогу будь-якій особі перевірити відповідність марки акцизного податку вимогам чинного законодавства.
Хоч маркування алкогольних напоїв марками акцизного податку і здійснюється, як правило виробниками/імпортерами цієї продукції, втім порушенням норм закону щодо правил торгівлі такими напоями є, зокрема, реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, що здійснюється продавцем такого товару.
Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;
анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.
Згідно зі статтею 15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік.
Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі, зокрема, встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.
Що стосується доводів представника позивача про порушення строку прийняття розпорядження про анулювання ліцензії, суд вказує на таке.
Відповідно до статті 3 Закону №481/95-ВР розпорядження про анулювання ліцензії приймається, зокрема, на шістнадцятий робочий день з дня, наступного за днем вручення суб`єкту господарювання акта, що є підставою для анулювання ліцензії.
Згідно з абзацом 4 підпункту 85.5 статті 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсипання (вручення) податкових повідомлень-рішень.
Оскільки у спірному випадку особи, в присутності яких було проведено фактичні перевірки, відмовилися від отримання примірника акту, такі були надіслані позивачу поштовим зв`язком та отримані уповноваженою особою ТОВ «ЛЕГЕНДА-Ф» 15.07.2024 (том 2, а.с. 134-139).
Спірне розпорядження винесено 07.08.2024, тобто з дотриманням визначеного статтею 3 Закону №481/95-ВР шістнадцятиденного строку на прийняття такого розпорядження.
Таким чином, доводи представника позивача про порушення відповідачем строку прийняття спірного розпорядження про анулювання ліцензії не знайшли свого підтвердження та в жодному разі не можуть слугувати підставою для визнання такого розпорядження протиправним.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, в адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).
Судом вжито всіх необхідних заходів для з`ясування обставин, які мають значення у даній справі, в тому числі витребувано пояснення і додаткові докази з власної ініціативи (пункти 5, 6 ухвали суду про відкриття провадження у справі від 06.09.2024).
Позивач не довів перед судом свої вимоги про протиправність оскаржуваного розпорядження.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.
У зв`язку із відмовою в задоволенні позову та відсутністю доказів, що підтверджували б понесення відповідачем будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ЛЕГЕНДА-Ф, адреса: пл. Ринок, буд 18-А, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 32606203.

відповідач: Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, адреса: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76018, код ЄДРПОУ ВП 43968084.

Рішення складене в повному обсязі 10 лютого 2025 р.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.