Справа № 640/23915/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

10 лютого 2025 року Справа № 640/23915/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.04.2019р., -

УСТАНОВИВ:

25.08.2021р. (згідно відомостей Укрпошта) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.04.2019 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.04.2019 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.04.2019 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2021р. було прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В подальшому, 31.01.2025р., на виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, наведена справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану справу було передано для розгляду судді Конєвій С.О.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне прийняти дану справу до свого провадження.

Як встановлено судом зі змісту ухвали від 01.09.2021р., при відкритті провадження у даній справі, судом було зазначено, що питання щодо строків звернення до суду із відповідним позовом, буде вирішено після надання письмових пояснень та доказів відповідачем стосовно спірних правовідносин (а.с.43).

Так, ч.1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі та, зокрема, якщо підстави, вказані ним у заяві (позові), будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Між тим, згідно ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, з урахуванням наявних у справі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху на підставі ст.ст. 122, 123, ч.13 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Так, судом зі змісту наведеного клопотання, яке міститься у позові встановлено, що позивач просить поновити процесуальний строк на оскарження податкових повідомлень-рішень від 01.04.2019р., з підстав того, що копії наказу на перевірку та оспорюваних податкових повідомлень-рішень ні особисто, ні поштою він не отримував, довідався про їх наявність у рамках розгляду іншої справи №640/15605/21 лише у червні 2021р., що, на його переконання, є поважними причинами, оскільки не залежали від його волі та унеможливили своєчасне звернення позивача до адміністративного суду.

Розглянувши зазначене вище клопотання позивача про поновлення процесуальних строків на звернення до суду з цим позовом, вивчивши докази надані на його підтвердження, проаналізувавши приписи процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що викладені у клопотанні причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом слід визнати не поважними, у зв`язку із чим у поновленні строку звернення до суду з цим позовом слід відмовити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12. 2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізналася» та «повинна була дізнатись».

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Відповідно, із аналізу наведених приписів слідує, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Так, як свідчить зміст клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, позивач вважає, що не отримання ним копії наказу на перевірку та оспорюваних податкових повідомлень-рішень, ні особисто, ні поштою, є поважною причиною, яка не залежала від волі позивача та унеможливила своєчасне звернення його до суду з цим позовом (а.с.2-3).

Разом з тим наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості бути обізнаним про прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень та звернутися з даним позовом у шестимісячний строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, з огляду на таке.

За матеріалами справами встановлено, що оспорювані податкові повідомлення-рішення та копія наказу на перевірку були направлені відповідачем у порядку, встановленому п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідночин - лютий-липень 2019р.), на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 та були повернуті поштою з причин «за закінченням терміну зберігання» у лютому 2019р. (наказ), у травні 2019р. та 25 липня 2019р. (оспорювані ППР), відповідно, що підтверджується відповідними копіями конвертів з відмітками про їх повернення, наявними у справі.

Згідно абзацу 6 п.42.4 ст.42 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин - лютий-липень 2019р.), у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

А отже, із аналізу встановлених обставин та приписів податкового законодавства, слід дійти висновку, що копія наказу на перевірку, копія оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 01.04.2019р. вважаються врученими позивачеві у лютому 2019р. (наказ), у травні 2019р. та 25 липня 2019р. (оспорювані ППР), з урахуванням п.42.2, абз.6 п.42.4 ст.42 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин).

Тобто, позивач повинен був звернутися до суду з цим позовом у строк з липня 2019р. по кінець січня 2020р.

Проте, з даним позовом позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку 20.08.2021р., тобто, поза межами шестимісячного строку, встановленого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів, які б перешкоджали йому отримати оспорювані податкові повідомлення-рішення та копію наказу, які знаходились у відділеннях поштового зв`язку за його адресою з січня по лютий та з травня по липень 2019р.

Окрім того, судом враховується і те, що позивач сам подав річну майнову декларацію № до контролюючого органу 27.01.2016р., а відповідно, останній не міг не знати про наявність отриманих від ПАТ «Укрсиббанк» доходу, як податкового блага, за ознакою доходу - 126 у сумі 910037,25 грн., з урахуванням того, що у листі ГУ ДФС у м. Києві від 16.10.2018р. позивач ОСОБА_1 засвідчив особистим підписом про отримання повідомлення про анулювання (прощення) суми основного боргу (кредиту).

Отже, з урахуванням наведених документів, позивачем не наведено жодних поважних причин, які б позбавляли його можливості бути обізнаним про наявність оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у даному випадку позивач проявив байдужість, легковажність у даному питанні та з січня по липень 2019р. не отримав у поштовому відділенні копію наказу на перевірку та оспорюваних податкових повідомлень-рішень без поважних на те причин, що свідчить про недобросовісність дій позивача, які не можуть вважатися судом поважними причинами пропуску процесуального строку, встановленого законом.

Слід зазначити, що самі дії позивача у отриманні ним оспорюваних податкових повідомлень-рішень у відділенні поштового зв`язку упродовж з квітня 2019р. по липень 2019р., тобто протягом майже 3 місяців, залежали саме від волі позивача і саме така байдужість позивача призвела до пропуску ним строку звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказані вище досліджені судом обставини, якими позивач обґрунтовує поважність пропущення строків звернення до суду з цим позовом, не можуть бути визнані судом поважними причинами для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, оскільки вказане матиме наслідок необґрунтованого втручання суду у принцип правової визначеності у розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію права щодо своєчасного звернення до суду, з урахуванням отриманих позивачем оспорюваних податкових повідомлень-рішень у травні-липні 2019р., згідно до п.42.4 ст.42 Податкового кодексу України, позивачем у клопотанні не наведено.

За таких обставин,слід визнати викладенні у клопотанні про поновлення процесуальних строків звернення до суду з цим позовом підстави для поновлення такого строку не поважними та у його задоволенні позивачеві слід відмовити.

З урахуванням вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачем адміністративний позов поданий без додержання вимог, встановлених ст.ст.123, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому даний позов підлягає залишенню без руху на підставі ч.1 ст.123, ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, із встановленням позивачеві п`ятиденного строку для усунення недоліків з дня отримання ухвали про залишення позову без руху.

Вищезазначені недоліки адміністративного позову мають бути усунені позивачем у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху шляхом надання до канцелярії суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, вказавши інші підстави для поновлення строку, та надати докази поважності причин його пропуску у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.13 ст.171 ст.ст.243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти справу №640/23915/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.04.2019р. - до свого провадження.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду у справі №640/23915/21 - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.04.2019р.- залишити без руху.

Позивачеві у п`ятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, усунути недоліки адміністративного позову шляхом надання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, вказавши інші підстави для поновлення строку, та надати докази поважності причин його пропуску у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України..

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до п.1 ч.4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог ст.ст.294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва