Справа № 361/11001/24
Суддя: Писанець Н. В.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/361/151/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.25

31 січня 2025 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В..

за участю секретаря Бондар Ю.В.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову №88 від 18.10.2024р. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн., у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. А також постанову №89 від 18.10.2024р. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн., у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що оскаржувана постанова №88 є незаконною, оскільки винесена без належної правової підстави. Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено те, що позивач 11.07.2024р. отримав повістку про з`явлення до відповідача на 08.30 год. 12.07.2024р. За одержання повістки позивач власноруч розписався у розписці. Однак, у вказаний день та час позивач до відповідача не з`явився, про причини неявки відповідача не повідомив. Своїми діями порушив вимоги ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.1,3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487).

Натомість позивач зазначає, що отримав повістку, яка не була оформлена заздалегідь та повноваження представника відповідача, який її вручав, йому не були відомі. Також, на копії оскаржуваної постанови не було необхідних реквізитів. У зв`язку з набранням чинності Законом №3696-ІХ, позивач вчасно оновив свої дані через додаток «Резерв +» 25.05.2024р., про що повідомив працівників відповідача та вважав, що це не потребує додаткового уточнення та з`явлення до відповідача. Враховуючи наведене, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №88, закрити провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 .

Також, позивачем зазначено, що оскаржувана постанова №89 є незаконною, оскільки винесена без належної правової підстави. Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено те, що він, будучи доставленим до ТЦК 18.10.2024р. у зв`язку із знаходженням «у розшуку», відмовився від проходження військово-лікарської комісії за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 чим порушив приписи абзацу 4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Натомість позивач зазначає, що загалом не відмовлявся від проходження комісії, а лише просив призначити її на інші дату та час для збору необхідних медичних документів, та у цьому йому було безпідставно відмовлено. Враховуючи наведене, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №89, закрити провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 .

Відповідач надав суду відзив, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що позивач за отриманою повісткою 12.07.2024р.- не з`явився, про причини не повідомив. У зв`язку із чим, 22.08.2024р. відповідачем було направлено до Деснянського управління поліції ГУНП в м.Києві звернення №9286 щодо доставлення громадян, в тому числі позивача, як осіб, які вчинили адміністративні правопорушення за ст..ст. 210, 210-1 КУпАП. На виконання вказаного звернення, поліцейськими 18.10.2024р. було виявлено позивача та доставлено його до відповідача. В цей же день відносно позивача було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та постанову №88, відповідно до якої, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн.

Після чого, під час перебування позивача на території відповідача 18.10.2024р., у зв`язку із відсутністю актуальних відомостей про стан придатності позивача до військової служби, позивач направлявся для проходження військово-лікарської комісії. Проте, позивач відмовився від отримання направлення на проходження ВЛК та від проходження ВЛК, чим порушив ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В цей же день відносно позивача було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та постанову №89, відповідно до якої, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн.

Дослідивши надані учасниками справи суду докази, судом встановлену наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 11.07.2024р. отримав повістку про з`явлення до відповідача на 08.30 год. 12.07.2024р. За одержання повістки позивач власноруч розписався у розписці. Однак, у вказаний день та час позивач до відповідача не з`явився, про причини неявки відповідача не повідомив. Своїми діями порушив вимоги ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.1,3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487). Постановою №88 від 18.10.2024р. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн. за неявку за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Також встановлено, що позивача, під час його перебування на території відповідача 18.10.2024р., у зв`язку із відсутністю актуальних відомостей про стан придатності позивача до військової служби, було направлено для проходження військово-лікарської комісії. Проте, позивач відмовився від отримання направлення на проходження ВЛК та від проходження ВЛК, чим порушив ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В цей же день відносно позивача було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та постанову №89, відповідно до якої, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн.

Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

В той же час суд бере до уваги, що з огляду на засади презумпції невинуватості, позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП суд виходить з наступного.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку із військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено про загальну мобілізацію.

Період з моменту оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні визначається як особливий період (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України №2232-ХІІ від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232), військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон,Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

18.05.2024р. набув чинності Закон України №3633-ІХ від 11.04.2024р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі Закон №3633), яким було запроваджено ряд істотних змін у правовідносинах, пов`язаних з військовим обліком та обов`язками військовозобов`язаних в особливий період.

Згідно з а. 4 пп. 1 п. 1 розділу ІІ Закону №3633 громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані. Зазначена норма закону кореспондується із змінами, внесеними Законом №3633 до Закону України №3543-ХІІ від 21.10.1993р. «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону №3543, в редакції від 18.05.2024р. (згідно із Законом №3633), під час мобілізації військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Аналогічний обов`язок передбачений і ч. 10 ст. 1 Закону №2232.

Частиною шостою статті 22 Закону №3543, в редакції від 18.05.2024р., передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Згідно з п. 19 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р., призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом. У Додатку 2 такого Порядку визначені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Правила військового обліку).

Пунктом 1 Правил військового обліку призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку, негайно повідомляти районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів за місцем військового обліку про втрату військово-облікового документа.

Пунктом 10-1 Правил військового обліку передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема:

- мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон;

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Також пунктом 10-1 Правил військового обліку передбачено, що громадяни України, які були зняті з військового обліку у зв`язку з вибуттям за межі України на строк більше трьох місяців, зобов`язані протягом 30 днів з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024р. № 563 «Про внесення змін до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (Офіційний вісник України, 2024 р., № 49, ст. 2980) стати на військовий облік одним з таких способів:

- прибуття особисто до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

- шляхом подання заяви про взяття на військовий облік у довільній формі разом із відомостями, визначеними додатком 4 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та копії першої сторінки паспорта громадянина України для виїзду за кордон до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, яким такого громадянина України знято з військового обліку, через закордонну дипломатичну установу України.

Сукупний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що відповідні вимоги за своєю сутністю є засобом контролю належного виконання громадянами України військового обов`язку, до складу якого входить, зокрема, дотримання та виконання правил військового обліку, встановлених законодавством, а відповідальність за порушення відповідних правил передбачена ст.ст. 210, 210-1 КУпАП.

Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (зокрема ст. 210-1 КУпАП) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).

За обставинами справи судом встановлено, що підставою позову є заперечення позивачем вчинення ним діянь, за які настає відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Разом з тим, судом встановлено, що підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стала та обставина, що позивач не прибув особисто до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за викликом повісткою, одержаною особисто, а також відмовився від отримання направлення на проходження ВЛК та від проходження ВЛК.

В контексті доводів сторони позивача, то суд звертає увагу, що громадяни України з моменту набрання чинності Законом №3633 мали протягом 60 днів виконати свій обов`язок щодо уточнення даних військового обліку. Натомість, уточнення даних стосується тих осіб, які перебувають на військовому обліку, а тому такі особи мали актуалізувати свої облікові дані. У свою ж чергу особи, які не перебували на військовому обліку або щодо яких відсутні дані про їх перебування на військовому обліку - мали протягом такого строку стати на військовий облік, що дало б змогу отримати військово-обліковий документ чи тимчасове посвідчення.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач оновив свої дані у мобільному додатку «Резерв +» 25.05.2024р., внаслідок чого довідався, що він не перебуває на обліку і відповідна інформація потребує уточнення, про що свідчать надані позивачем скрін-шоти повідомлень мобільного за стосунку. Отримавши відповідне повідомлення позивач мав у строк до 17.07.2024р. вчинити дії, направлені на взяття його на військовий облік. Натомість відповідних дій не вчинив, а був доставлений лише 18.10.2024р. для з`ясування питань щодо військового обліку. Отже станом на 18.10.2024р. позивач порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону №3543 та а. 3 п. 10-1 Правил військового обліку, внаслідок чого його притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою із накладенням стягнення у виді штрафу.

Отже стороною позивача не надано суду будь-яких доказів документування позивача військово-обліковим документом, а відтак доводи про оновлення ним даних у інтернет-додатку «Резерв+» та прирівнювання цих дій до відсутності у нього обов`язку з`явитись до відповідача для актуалізації своїх облікових даних - є необґрунтованим.

Щодо доводів позивача про незаконне, на його думку, притягнення до адміністративної відповідальності постановою №89 за відмову у отриманні направлення на проходження ВЛК та від проходження ВЛК суд також вважає їх необгрунтованими з огляду на наявний обов`язок проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для придатності до військової служби, встановлений вищевказаними нормативними актами.

Таким чином, оцінюючи обставини події, яка стала підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з огляду на обсяг доказів, наявних в матеріалах справи щодо постанови №№88,89 про адміністративне правопорушення, та обставини, викладені у письмових поясненнях позивача, відзивву відповідача - суд доходить висновку про наявність достатньо обґрунтованих підстав і обставин, які у своїй сукупності свідчать, що позивачем було допущено порушення вимог законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, внаслідок чого його притягнуто до адміністративної відповідальності в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність ознак протиправної діяльності в діях уповноваженої посадової особи відповідача, які слугують належною правовою підставою для скасування оскаржуваної постанови, а доводи позивача про істотне порушення його прав під час процедури розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованими.

Разом з тим, статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися принципів адміністративних правовідносин, які, зокрема, закріплені у ч. 3 ст. 2 КАС України. За таких обставин, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний у своїй діяльності приймати рішення:

-на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо;

-з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

-пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Аналіз зазначеної норми, з огляду на зміст завдань КУпАП та соціальну і правову ознаки держави Україна, свідчить, що основною метою адміністративного стягнення є не караність правопорушень, а виховання правопорушника в дусі додержання вимог закону. Стягнення є засобом впливу на його свідомість, за допомогою якого особі подаються навички, які стимулюють добровільне свідоме виконання нею своїх обов`язків з метою реалізації виховного впливу та попередження вчинення правопорушень в майбутньому, стимулювання до правослухняної поведінки.

Судом встановлено, що вчиненню позивачем правопорушення передували його дії, направлені на належне виконання вимог Закону №3633. Зокрема, позивач 25.05.2024р. оновив свої дані у додатку «Резерв +». Зазначені обставини свідчать про схильність позивача до правомірної поведінки та його намагання належним чином виконати його військовий обов`язок. Аналіз та правова оцінка зазначених обставин свідчать, що вони мають бути враховані при визначенні виду адміністративного стягнення, яке підлягає застосуванню до позивача.

Натомість, відповідач на зазначене уваги не звернув, не дав оцінки наслідкам вчиненого правопорушення, не дослідив обставини, які сприяли виявленню правопорушення, персональні дані порушника, мотиви та мету вчинення порушення, а також обставини поведінки порушника, а тому поспішно прийняв рішення про накладення на позивача стягнення у вигляді штрафу в межах максимально можливого розміру санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З урахуванням викладеного слід визнати, що відповідач під час розгляду цієї справи допустив порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП про необхідність всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, що потягло постановлення рішення, яке не можна визнати цілком обґрунтованим.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу або подання прокурора без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова підлягає зміні в частині розміру стягнення у виді штрафу та зменшення його до розміру 17000 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1, 7, 9, 33, 210-1, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити захід стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, застосований до ОСОБА_1 відповідно до постанови №88 від 18.10.2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - визначивши суму штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Змінити захід стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, застосований до ОСОБА_1 відповідно до постанови №89 від 18.10.2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - визначивши суму штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Писанець Н.В.