Справа № 160/23892/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/23892/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Юрко І.В., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/23892/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14к від 05.01.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП в частині застосування до поліцейського відділу реагування патрульної поліції Криворізького РУП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0056977) дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області по особовому складу №61 о/с від 18.01.2022 року в частині звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0056977) поліцейського відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції, з 18 січня 2022 року;

- поновити ОСОБА_1 (0056977), на службі в поліції на посаді старшого сержанта поліцейського відділу реагування патрульної поліції Криворізького РУП ГУНП;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.01.2022 року по 23.08.2024 року (949 календарних днів) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/23892/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів. Справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у клопотанні ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду з позовною заявою у справі №160/23892/24 - відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку - залишено без руху. Встановлено позивачу термін для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом подання нової обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами в підтвердження поважності причин його пропуску, з врахуванням висновків суду в цій ухвалі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку - залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було розглянуто нову заяву про поновлення строку звернення до суду, до якої було долучено докази отримання оскаржуваних наказів. Також, апелянт вважає, що описи вкладення та чеки про направлення на адресу позивача ГУНП не можуть слугувати належним доказом отримання позивачем спірних наказів, адже жодних доказів того, що вказані документи позивач отримав, у матеріалах справи відсутні. Лише 13.08.2024 року позивач отримав копії наказу по особовому складу № 61 о/с від 18.01.2022 року та наказу № 14к від 05.01.2022 року і одразу звернувся до суду позовом. Крім того, апелянт, з посиланням на ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, зазначає, що початок перебігу строку на оскарження застосованого дисциплінарного стягнення пов`язаний з моментом ознайомлення такого поліцейського з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а не з моментом його направлення чи видання такого наказу.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про те, що позивача було належним чином повідомлено про оскаржувані накази, однак з позовом він звернувся через 972 дні з дня його звільнення. При цьому, протягом більше двох років він не виходив на службу, обов`язки поліцейського не виконував, та не от римував грошового забезпечення, що спростовує доводи позивача про його необізнаність зі спірними наказами. Відповідач вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Позивачем до суду надано пояснення, в яких зазначено про те, що описи вкладення та чеки про направлення на адресу позивача Головним управлінням Національної поліції не можуть бути належним доказом отримання спірних наказів, адже жодних докази того, що позивач їх отримав в матеріалах справи відсутні. Наполягає, що доказів про належне повідомлення та ознайомлення зі спірними наказами відсутні. Лише з 13.08.2024 (відповідь на адвокатський запит) позивач дізнався з фактичними підставами для подання позову та належними доказами.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року, на підставі ст. 171 КАС України, позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі.

Позивачу надано п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, з дня отримання копії даної ухвали, шляхом надання: нової обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами в підтвердження поважності причин його пропуску, з врахуванням висновків суду в цій ухвалі.

На виконання вимог ухвали, позивачем надано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, докази направлення адвокатського запиту та копії листа-відповіді.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов, суд першої інстанції зазначив, що представник позивача з адвокатським запитом звернувся до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лише 05.07.2024, тобто більше як через 2 роки після прийняття наказів і їх направлення позивачу. При цьому, позивачем не наведено мотивів неможливості звернення з таким запитом раніше. Позивач у новій заяві про поновлення строку звернення до суду з позовом фактично вказав те саме обґрунтування, що і у заяві про поновлення строку звернення, доданої до позовної заяви, не врахувавши висновків суду в ухвалі від 28.10.2024. Таким чином, позивачем не виконані вимоги ухвали суду від 28.10.2024, недоліки позовної заяви не усунуті.

За змістом ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до ч. 15 ст. 171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно п.п. 7, 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом; з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналіз наведених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у випадку, якщо позивачем не усунено недоліки позовної заяви внаслідок пропуску строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Апелянт наполягає на тому, що він лише з отриманої 13.08.2024 року відповіді від 24.07.2024 року був обізнаний з оскаржуваними наказами.

Як вбачається з оскарженої ухвали, позивачем, на виконання ухвали від 06 листопада 2024 року надано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій наведено обставини, що не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Переглядаючи правомірність прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, з огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Приписами ч. ч 1, 2, 3 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, в тому числі, які випливають з публічної служби, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як свідчать встановлені обставини справи, предметом даного спору є визнання протиправними та скасувати наказів Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14к від 05.01.2022 року та №61 о/с від 18.01.2022 року.

Отже, з огляду на вказані обставини справи, строк на подання адміністративного позову у даній справі становить один місяць з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

За приписами ч.ч. 5, 6 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних наказів) за відсутності на службі без поважних причин поліцейського, до якого застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади чи звільнення із служби в поліції, таке дисциплінарне стягнення виконується, а витяги з наказів про застосування та виконання дисциплінарного стягнення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. У такому разі днем ознайомлення поліцейського із зазначеними наказами є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення їх поліцейському, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, або повнолітньому члену сім`ї такого поліцейського.

У разі якщо поліцейський, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, відмовляється від отримання витягів з наказів про застосування та виконання дисциплінарного стягнення, днем отримання витягів з наказів є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в їх отриманні чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, листом ГУНП від 10.01.2022 №45/7115 позивача було повідомлено, що наказом ГУНП від 05.01.2022 №14к ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції.

Направлення наказу підтверджується накладною Укрпошти №004 від 10.01.2022 і описом вкладення до листа.

Листом ГУНП від 18.01.2022 №45/7-208 позивача повідомлено, що наказом ГУНП від 18.01.2022 №61 о/с його було звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 18.01.2022.

Направлення наказу підтверджується накладною Укрпошти №606 від 18.01.2022 і описом вкладення до листа.

Листом ГУНП від 24.01.2022 №45/7-368 позивача повторно повідомлено, що наказом ГУНП від 18.01.2022 №61 о/с його було звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 18.01.2022

Направлення наказу підтверджується накладною Укрпошти №117 від 24.01.2022 і описом вкладення до листа.

Листом ГУНП від 27.01.2022 №45/7-394 додатково повідомлено позивача про звільнення його зі служби в поліції відповідно до наказу ГУНП від 18.01.2022 №61 о/с.

Направлення наказу підтверджується накладною Укрпошти №625 від 27.01.2022 і описом вкладення до листа.

Адреса, на яку було направлено зазначені документи: АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи направлення на адресу реєстрації позивача оскаржуваних наказів, суд вважає, що відповідачем було дотримано вимоги ч.ч. 5, 6 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У свою чергу, відсутність поштових повідомлень, не є належним підтвердженням того, що позивач не отримав вказані відправлення (або не відмовився від їх отримання), зважаючи на повномасштабне вторгнення рф на територію України 24.02.2022 року, що зумовило тимчасове зупинення роботи усіх органів та підприємств.

За викладених обставин, враховуючи наявність належних та допустимих доказів направлення оскаржуваних наказів в січні 2022 року, позивач з початку лютого 2022 року вважається ознайомленим з оскаржуваними наказами.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає помилковими доводи позивача про те, що про порушення своїх прав останній дізнався із змісту листа відповідача від 24 липня 2024 року, оскільки отримання такого листа не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.

За таких обставин подання позивачем у серпні 2024 року позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання з оскарженням наказів відповідача, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Таке правозастосування не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, а є дотриманням принципу «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує, в світлі якого і запроваджено обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками.

З урахуванням наведеного, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Судовою колегією враховується, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача стосовно поважності причин пропуску строку звернення до суду, викладені, як в клопотанні про поновлення строку, яке міститься в позовній заяві, так і в заяві про поновлення строку від 01.11.2024 року, є не обґрунтованими.

Отже, будь-яких інших поважних причин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, позивачем не вказано.

Зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними, та, відповідно, поновлення строку звернення до суду не підтверджені належним чином допустимими доказами, то суд першої інстанції, дійшов законного й обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду на підставі ч. 15 ст.171 КАС України та п.п. 7, 8 ст. 240 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/23892/24 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/23892/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строк, визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак