Справа № 380/11218/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним повернення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Львівській області, без розгляду заяви громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 (Liausevich Mikita) від 09.11.2023 № Л-1116/6/4601-23;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Львівській області прийняти до розгляду заяву громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 (Liausevich Mikita) від 09.11.2023 № Л-1116/6/4601-23 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що, 09.11.2023 позивач, громадянин республіки білорусь ОСОБА_3 звернувся до Головного управління ДМС у Львівській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв`язку із тим, що в країні громадянського походження він зазнає переслідувань через опозиційну діяльність проти незаконно обраного президента білорусі алєксандра лукашенка. Всі аргументи і доводи були вказані в додатках до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В країні громадянської належності позивач займався адмініструванням опозиційних сайтів та соціальних мереж, зокрема після фальсифікації виборів президента білорусі створив відео-ролик із закликом до протесту, який надіслав до найпопулярнішого опозиційного каналу «Nexta». Цим роликом закінчувалось кожне відео протягом шести місяців. Така діяльність унеможливила повернення позивача в країну громадянської належності. Інших родичів чи знайомих в третіх країнах в позивача немає. Однак, 06.12.2023 відповідачем було повернуто без розгляду заяву позивача з посиланням на статтю 5 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», аргументуючи це тим, що позивач вчасно не звернувся з такою заявою (без жодних додаткових рекомендацій), також, не повідомлено про порядок звернення відповідно чинного законодавства. Позивач недавно дізнався про можливість звернення за захистом в Україні, тому не мав змоги звернутись раніше. Крім того, у відповіді зазначалося, що Україна перебуває в умовах воєнного стану у зв`язку широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України та згідно з позицією УВКБ ООН не вважає Україну «безпечною країною походження», що робить недоречним надання Україною міжнародного захисту іноземним громадянам та особам без громадянства у зв`язку з неможливістю надати їм ефективний захист, гарантувати збереження життя та здоров`я, свободу та відсутність негідного поводження тощо в умовах війни. Не погоджується із такими діями відповідача та наголошує, що положення Закону №3671-VI не передбачає підстав для повернення заяви без розгляду.

Вважаючи такі дії відповідача незаконними та необґрунтованими, та такими, що порушують його права, передбачені законодавством України, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою судді від 03.06.2024 позовну заяву залишено без розгляду для усунення недоліків позовної заяви. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою судді від 11.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з мотивів, висвітлених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивач вперше звернувся до ГУ ДМС у Львівській області зі зверненням (заява) в довільний формі від 09.11.2023 року, у відповідь на яке Відповідач правомірно з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» роз`яснив офіційну процедуру звернення за захистом в Україні згідно ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Зауважує, що звернення (заява) Позивача з питань статусу біженця було подано в канцелярію апарату ГУ ДМС у Львівській області на ім`я керівника установи, а не до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС у Львівській області (м. Львів, вул. Зелена, 150) як відокремленого структурного підрозділу, який напряму приймає такі заяви особисто від заявників з внесенням всіх необхідних даних у ВІС ДМС (відомчі інформаційні системи ДМС).

Позивачу у відповідь на його звернення іноземного громадянина було роз`яснено, що у дозволений проміжок часу після прибуття в Україну, а саме, легально прибувши 06.11.2017 з країни громадянської належності, проживаючи на території України тривалий час з порушенням законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, з порушенням правил перебування в Україні, тобто проживання в Україні за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився (паспорт НОМЕР_1 , дійсний до 18.09.2017), при цьому, перебуваючи в Україні понад 5 років в статусі нелегального мігранта, Позивач за захистом не звертався. Таким чином, ОСОБА_1 порушено імперативний порядок та строки звернення за захистом в Україні згідно ст. 5 Закону №3671-VI.

Наголошує, що копію паспорта гр. рб НОМЕР_2 терміном дії до 08.06.2027, яку ОСОБА_1 долучив до позову, до звернення від 09.11.2023 до ГУ ДМС у Львівській області Позивач не долучав.

Також зазначає, що Позивачем не були дотримані вимоги п.п. ґ) п. 2.1. розділу II. «Вирішення питання щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», Правил № 649, а саме уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Фактично та юридично провадження щодо статусу біженця відносно Позивача не є розпочате, оскільки процедурні заходи передбачені Правилами № 649, які передують прийняттю/відмові в прийнятті заяви здійснюються у разі дотримання заявником встановленого ст. 5 Закону № 3671-VI порядку та строків подачі такої заяви, в тому числі згідно вимог ч. 7 ст. 5 Закону №3671-VI. Таким чином, з аналізу фактичних обставин справи вбачається мотив зловживання процедурою міжнародного захисту з метою легалізації на території України.

Наголошує, що ОСОБА_4 , будучи громадянином республіки білорусь, що підтверджується громадянським паспортом, порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців на території України, прибувши на територію України ще у 2017 році, та в порушення імперативних вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» № 3671-VI, що не дають альтернативи вибору поведінки потенційного заявника, маючи намір, не звернувся у встановлений термін з заявою біженця, а саме «Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.». При цьому Позивачем не подано будь-яких доказів того, що він не мав жодної можливості звернутися до міграційних органів протягом означеного періоду (протягом більше 5-ти років перебування в Україні) з питань шукачів захисту чи іншого узаконення свого перебування на території України. Подати при наявності законодавчих підстав заяву на будь-який інший міграційний статус (продовження строків перебування на території України, оформлення посвідки на тимчасове чи постійне проживання, дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України) має право лише іноземець чи особа без громадянства, який станом на день подачі відповідної заяви на законних підставах перебуває на території України.

Звертає увагу суду, що відповідач фактично був позбавлений можливості оформити заяву без фізичної присутності Позивача/Заявника, оскільки в процесі відбувається відбирання біометричних параметрів заявника: відцифрований образ обличчя, відцифрований підпис, та відцифровані відбитки пальців з використанням автоматизованих робочих місць. Докази особистого прибуття Позивача до відділу з питань шукачів захисту в матеріалах справи відсутні і Позивач не повідомляє Суд про зворотнє.

Оскільки Позивачем не дотримано встановленої законодавством процедури звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то і рішення Відповідачем по суті - не приймалося. Фактично рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі ч. 6 ст. 5 Закону №3671-VI (форма рішення затверджена Додатком 2 Наказу № 649 - у формі наказу територіального органу ДМС). Тому лист Відповідача № Л-1116/6/4601-23/4601.4.3/15000-23 від 06.12.2023, як відповідь на звернення (заяву) має роз`яснювальний характер та не тягне для Позивача правових наслідків, фактично та юридично не є актом індивідуальної дії - рішенням суб`єкта владних повноважень відносно заявника, яке потенційно може бути предметом спірних правовідносин. Відсутність спірних правовідносин, у вказаному випадку свідчить про відсутність порушеного права та відсутність предмету позову. Таким чином, лист Відповідача з яким висловив незгоду Позивач, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

За наведених обставин просить у задоволенні позову відмовити.

В спростування заперечень, висвітлених відповідачем у відзиві на позовну заяву, представником позивача подано до суду відповідь на відзив.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

09.11.2023 позивач, громадянин республіки білорусь ОСОБА_3 звернувся до Головного управління ДМС у Львівській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

06.12.2023 відповідач листом роз`яснив позивачу офіційну процедуру звернення за захистом в Україні згідно з ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом, на його переконання, порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 №3671-VI.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженцем є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

При цьому, особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (пункт 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання. У разі подання законним представником дитини, розлученої із сім`єю, заяви про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, без попереднього розгляду заяви. За бажанням заявника участь у попередньому розгляді заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, бере адвокат. Призначення адвоката для надання правової допомоги заявникові здійснюється в установленому порядку. Під час співбесіди заявнику, який не володіє українською або російською мовами, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, забезпечує перекладача з мови, якою заявник може спілкуватися. Заявник має право залучити перекладача за свій рахунок або за рахунок інших юридичних чи фізичних осіб. Перекладач повинен дотримуватися конфіденційності з обов`язковим оформленням центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, розписки про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника (частини перша-третя статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Частиною 1 статті 7 Закону «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Вказана норма Закону є імперативною, що виключає альтернативу дій потенційного заявника.

Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затверджені наказом Міністерством внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 за № 1146/19884 (надалі Правила №649).

Відповідно до пункту 1.4. Правил №649 діяльність територіальних органів ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з оформлення документів, необхідних для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрати, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, здійснюється відповідно до Конституції України, Закону, інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цих Правил.

Згідно з пунктом 2.1. Правил №649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Відповідно до пункту 2.2 Правил №649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.

Згідно з пунктом 2.4 Правил №649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (частина четверта статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

У силу частини шостої статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду (частина друга статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Суд встановив, що ОСОБА_1 09.11.2023 звернувся до ГУ ДМС у Львівській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яку подав в канцелярію апарату ГУ ДМС у Львівській області на ім`я керівника установи, а не до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС у Львівській області (м. Львів, вул. Зелена, 150) як відокремленого структурного підрозділу, який напряму приймає такі заяви особисто від заявників з внесенням всіх необхідних даних у ВІС ДМС (відомчі інформаційні системи ДМС).

Відповідач відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» роз`яснив позивачу офіційну процедуру звернення за захистом в України згідно з ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та зазначив про необхідність особистого прибуття до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМС у Львівській області за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 126.

Суд зазначає, що позивач не виконав роз`яснення відповідача стосовно особистого прибуття та подання заяви до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції.

Відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та правил наказу МВС №649 передбачено в день подачі заяви проведення наступних процедурних дій, зокрема внесення біометричних даних заявника (відцифрування фото, відбитків пальців рук та підпису заявника) до централізованої інформаційної системи (онлайн-режим Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами за допомогою автоматизованих робочих місць із захищеними каналами зв`язку). Так, під час подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, посадова особа органів ДМС відповідно до Інструкції МВС України від 23.11.2018 №944 «Про затвердження Інструкції про порядок фіксації біометричних даних (параметрів) іноземців та осіб без громадянства посадовими особами Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2018 № 1428/32880, проводить фіксацію біометричних даних (параметрів), та вносить їх до відомчої інформаційної системи ДМС після відповідної авторизації з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису та робочих станцій з дотриманням вимог Положення про національну систему біометричної верифікації та ідентифікації громадян України, іноземців та осіб без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1073.

Згідно п. 4 Інструкції МВС № 944 фіксація біометричних даних (параметрів) іноземців здійснюється з метою ідентифікації, верифікації та встановлення особи для протидії нелегальній міграції, а також виконання органами ДМС повноважень, визначених статтями 25, 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та статтею 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

З огляду на зазначене вище, суд погоджується із Відповідачем, що він фактично був позбавлений можливості оформити заяву без фізичної присутності Позивача/Заявника, оскільки в процесі відбувається відбирання біометричних параметрів заявника: відцифрований образ обличчя, відцифрований підпис, та відцифровані відбитки пальців з використанням автоматизованих робочих місць.

Втім, докази особистого прибуття Позивача до відділу з питань шукачів захисту в матеріалах справи відсутні і Позивач не повідомляє Суд про зворотнє.

Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Отже, позивачем (заявником) не були дотримані вимоги пункту 2.1. розділу II. «Вирішення питання щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», Правил № 649, а саме уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Фактично та юридично провадження щодо статусу біженця відносно ОСОБА_1 не розпочате, оскільки процедурні заходи, передбачені Правилами № 649, які передують прийняттю/відмові в прийнятті заяви, здійснюються у разі дотримання заявником встановленого ст. 5 Закону № 3671-VI порядку та строків подачі такої заяви.

Також Відповідач зазначає, що у дозволений проміжок часу після прибуття в Україну, а саме, легально прибувши 06.11.2017 з країни громадянської належності, проживаючи на території України тривалий час з порушенням законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, з порушенням правил перебування в Україні, тобто проживання в Україні за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився (паспорт НОМЕР_1 , дійсний до 18.09.2017), при цьому, перебуваючи в Україні понад 5 років в статусі нелегального мігранта, Позивач за захистом не звертався. Таким чином, ОСОБА_1 порушено імперативний порядок та строки звернення за захистом в Україні згідно ст. 5 Закону №3671-VI.

Втім суд враховує, що в матеріалах справи міститься копія паспорта гр. рб НОМЕР_2 терміном дії до 08.06.2027, яку Позивач долучив до позову, крім цього на вказаний паспорт міститься посилання і в заяві-анкеті.

При цьому суд наголошує, що Позивачем не подано будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 не мав жодної можливості звернутися до міграційних органів протягом означеного періоду (протягом більше 5-ти років перебування в Україні) з питань шукачів захисту чи іншого узаконення свого перебування на території України.

Значне зволікання у часових проміжках із зверненням за захистом повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 14.03.2018 № 820/1502/17, та у постанові від 30.01.2020 № 826/10336/18 (К/990133669/19), де зазначено, що «значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідчить про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань. При цьому мотив звернення із даною заявою може бути іншим».

Відтак, оскільки Позивачем не дотримано встановленої законодавством процедури звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, то і рішення Відповідачем по суті - не приймалося (нормативні підстави врегульовані ч. 6 ст. 5 Закону, форма рішення затверджена Додатком 2 Наказу № 649 - у формі наказу територіального органу ДМС), а лист Відповідача № Л-1116/6/4601-23/4601.4.3/15000-23 від 06.12.2023, як відповідь на звернення (заяву) має роз`яснювальний характер та не тягне для Позивача правових наслідків, фактично та юридично не є актом індивідуальної дії - рішенням суб`єкта владних повноважень відносно заявника, яке потенційно може бути предметом спірних правовідносин.

Відсутність спірних правовідносин, у вказаному випадку свідчить про відсутність порушеного права та відсутність предмету позову.

Таким чином, лист Відповідача № Л-1116/6/4601-23/4601.4.3/15000-23 від 06.12.2023, з яким висловив незгоду Позивач, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Аналогічна позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом в постановах від 25.06.2020 по справі № 620/2555/19, від 31.08.2020 № 260/1364/18, від 26.06.2019 у справі № 0840/3992/18, від 19.07.2019 у справі № 2340/2876/18.

Резюмуючи наведене, суд дійшов висновку, що Відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому підстав до задоволення позовної вимоги про визнання протиправним повернення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Львівській області, без розгляду заяви громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 (Liausevich Mikita) від 09.11.2023 № Л-1116/6/4601-23 суд не вбачає.

Що стосується позовної вимоги щодо зобов`язання Відповідача у справі прийняти до розгляду заяву громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 (Liausevich Mikita) від 09.11.2023 № Л-1116/6/4601-23 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884, то враховуючи похідний характер заявлених вимог та відсутність в діях Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області протиправності, суд визнає відсутніми підстави для задоволення зазначеної позовної вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін на підтвердження своїх правових позицій, суд доходить переконання, що вимоги Позивача не знаходять належного правового обґрунтування та спростовуються наявними у справі доказами, у зв`язку з чим, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено ст. 139 КАС України не передбачено, а тому такі слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сидор Н.Т.