Справа № 380/21781/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- фактичну відмову відповідача надати позивачу скерування на проведення нейрохірургічної операції визнати протиправною;

- зобов`язати відповідача надати таке скерування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вказує, що відповідач протиправно не скерував направлення на операцію. Звертає увагу, що неповернення ОСОБА_1 до військової частини було з поважних причин, оскільки він потребує нейрохірургічної операції, необхідність якої зумовлена бойовим пораненням.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити, що ухвалою судді від 28.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у поданому на позовну заяву відзиві проти позову заперечив з підстав, що 30.05.2024 молодший сержант ОСОБА_1 не повернувся з лікувального закладу в район виконання завдань військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , вважається таким, що 30.05.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . По даному факту було проведено службове розслідування, матеріали якого передані до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Полтава. Військовою частиною НОМЕР_1 за період проходження позивачем військової служби не порушено його прав та здійснено скерування на проходження ВЛК ОСОБА_1 під час проходження військової служби, беручу до уваги той факт, що позивач не прибув до військової частини задля отримання даного скерування. Вказує, що військова частина НОМЕР_1 фактично не відмовила у наданні такого скерування, а не надала його лише тому, що позивач відмовився прибувати до місця служби.

Представником позивача в спростування заперечень відповідача, висловлених у відзиві на позовну заяву, подано до суду відповідь на відзив.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.05.2023 № 28 молодшого сержанта призваного на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 з 25.05.2023 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 подав до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про скерування його на військово-лікарську комісію для визначення ступеня придатності відповідно до рекомендації із виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4603.

Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.2024 № 79 вважати таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я (17.03.2024) молодший сержант ОСОБА_1 на 30 діб до смт. Добротвір, Львівської області, з 17.03.2024 по 17.04.2014 з врахуванням 2 діб необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад.

Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2024 № 108 молодшого сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що під час щорічної основної відпустки, 05.04.2024 був госпіталізований до Військово-медичного клінічного центру західного регіону (м. Львів), у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 19.04.2024 № 4603 молодший сержант ОСОБА_1 19.04.2024 був виписаний із Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м. Львів).

Тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 підписав та направив направлення від 20.04.2024 № 2100/3092 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до служби в ДНІВ та ЗСУ.

13.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, у якій вказує, що отримавши 26.12.2023 останнє поранення, перебував на лікуванні, а потім проходив реабілітацію. Після її завершення у квітні 2024 року був скерований для проходження військово-лікарської комісії на предмет визначення придатності до подальшого проходження військової служби. На даний час проходження цієї комісії триває і не є завершене, огляд у лікарів також, посвідчення про придатність до подальшого проходження військової служби відсутнє. Усе це виключає можливість явки до військової частини 16.05.2024. Про завершення проходження та результати військо-лікарської комісії командування військової частини буде повідомлено додатково.

16.05.2024 молодший сержант ОСОБА_1 отримав заключення огляду невролога молодшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_3 у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону ( АДРЕСА_2 ) про придатність до військової служби.

Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2024 № 153 молодшого сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що 30.05.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (безпідставно відсутній в районі виконання завдань військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ). Виключити з усіх видів забезпечення.

08.06.2024 представник позивача звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом, у якому просив надати ОСОБА_1 скерування від військової частини на проведення операції у нейрохірургічному відділенні Військово-медичного клінічного центру Західного регіону.

Командир військової частини НОМЕР_1 листом від 03.06.2024 № 2100/4339 повідомив, що 30.05.2024 молодший сержант ОСОБА_1 не повернувся з лікувального закладу в район виконання завдань військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , вважається таким, що 30.05.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Згідно Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджено наказом Міноборони 14.08.2008 № 402 (зі змінами) «Строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, включно з необхідністю направлення на додаткові методи дослідження, лабораторні обстеження, визначаються з урахуванням необхідності отримання повної та об`єктивної інформації про стан здоров`я людини, та не можуть становити більше 14 днів».

09.08.2024 представник позивача звернувся до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону з адвокатським запитом, у якому просив повідомити чи звертався ОСОБА_1 05.06.2024 до медичного закладу для проведення нейрохірургічної операції з видалення стороннього тіла, виявленого у шийному відділі хребта, а якщо так, то чому операція не була проведена.

Військово-медичний клінічний центр Західного регіону на адвокатський запит повідомив, що дійсно 03.05.2024 військовослужбовець ОСОБА_1 був оглянутий нейрохірургом Військово-медичного клінічного центру Західного регіону з приводу наслідків вогнепального осколкового поранення від 26.02.2023. Встановлено показання до хірургічного лікування в плановому порядку. Командиру військової частини рекомендовано скерувати ОСОБА_1 в нейрохірургічне відділення ВМКЦ ЗР на 04.06.2024. Пацієнт ОСОБА_1 05.06.2024 не був госпіталізований в зв`язку з відсутністю скерування командира військової частини на госпіталізацію.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача надати позивачу скерування на проведення нейрохірургічної операції, звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачене Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 2232, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 1.1 розділу І Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Серед основних завдань військово-лікарської експертизи, згідно п. 1.3 розділу І Положення № 402, є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних.

У розумінні п. 1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України).

Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) (п. 2.1 розділу І Положення № 402).

Судом встановлено, що станом на день виникнення спірних правовідносин позивач був військовослужбовцем, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

У свою чергу медичний огляд військовослужбовців регламентується положеннями глави 6 розділу ІI Положення № 402.

Так, у п. 6.1. Глави 6 розділу ІІ Положення № 402 вказано, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Відповідно до п. 6.2. Глави 6 розділу ІІ Положення № 402 на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК, подаються:

направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України (колишнього СРСР), попереднього діагнозу та мети огляду (направлення на огляд може бути підписане начальником штабу (від начальника штабу полку та вище) або начальником кадрового органу (від начальника управління роботи з особовим складом об`єднання та вище) із посиланням на рішення відповідного командира (начальника). Зразок направлення наведено в додатку 14. Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання;

медична книжка;

посвідчення особи (військовий квиток);

фотокартка 3 х 4 см без головного убору - при амбулаторному огляді;

службова характеристика для проведення медичного огляду військово-лікарською комісією (зразок заповнення якої наведено в додатку 15). У тексті характеристики наводиться інформація щодо освіти військовослужбовця, який ВВНЗ і коли закінчив, навчання в інших навчальних закладах, у тому числі закордонних, особливостей проходження військової служби, служби за кордоном, у складі національного персоналу, національного контингенту, військових місіях, участі у бойових діях тощо, обов`язково зазначається думка командування військової частини щодо фізичного стану, фактичної працездатності військовослужбовця, виконання ним своїх службових обов`язків за станом здоров`я та можливість подальшого проходження ним військової служби на займаній посаді, призначення на посаду з меншим обсягом обов`язків, на нижчу посаду тощо;

медична характеристика (у медичній характеристиці обов`язково зазначають інформацію про захворюваність військовослужбовця, результати медичних оглядів ВЛК (при вступі у ВВНЗ, відрядженні за кордон, у миротворчі місії, під час служби у спецспорудах тощо), втрату працездатності за станом здоров`я за останні три роки та думку начальника медичної служби військової частини щодо можливості подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на займаній посаді за станом здоров`я).

Службова та медична характеристики обов`язково надаються у мирний час у разі направлення військовослужбовця на медичний огляд командиром військової частини за місцем проходження ним військової служби, в інших випадках надання службової та медичної характеристик не обов`язкове.

Крім того:

на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних у період проходження ними військової служби, - оригінал або належним чином засвідчена копія довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва);

на військовослужбовців - учасників бойових дій, миротворчих місій, ліквідації наслідків аварії на ядерних об`єктах, розмінування об`єктів народного господарства - відповідні посвідчення, витяги із особових справ, інші довідкові матеріали (допускається надання ксерокопій указаних документів, завірених відповідними посадовими особами та гербовою печаткою військової частини (закладу)).

В свою чергу згідно п. 6.4. Положення № 402 у разі виявлення під час обстеження або лікування у закладі охорони здоров`я (установі) у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби (пункти «а», «б» статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи).

Відповідно до пункту 6.9. глави 6 розділу II Положення № 402 при медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладені у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.

Згідно з пункту 6.10 глави 6 розділу II Положення № 402 медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).

Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби.

Отже, спеціальними законодавчими нормами, що регламентують порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців, передбачено, що направлення на такий здійснюється прямим начальником від командира військової частини, в якій такий військовослужбовець проходить військову службу.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153).

Відповідно до п. 240 Положення № 1153 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124, (далі -Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Крім цього, відповідно до статті 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник медичної служби бригади відповідає за організацію та проведення лікувально-профілактичних, санітарно-гігієнічних і протиепідемічних заходів у бригаді, своєчасне надання необхідної медичної допомоги травмованим (пораненим) та хворим.

Начальник медичної служби бригади підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником для особового складу медичної служби бригади.

На доповнення вимог, викладених у статтях 82-84 цього Статуту, начальник медичної служби бригади зобов`язаний, зокрема, готувати медичні документи, необхідні для проходження військовослужбовцем медичного огляду військово-лікарською комісією, та доповідати командирові бригади про його результати.

З матеріалів справи видно, що 03.05.2024 військовослужбовець ОСОБА_1 був оглянутий нейрохірургом Військово-медичного клінічного центру Західного регіону з приводу наслідків вогнепального осколкового поранення від 26.02.2023. Було діагностовано: наслідки вогнепального осколкового поранення (26.02.2023) - стороннє тіло (металевий осколок) в проміжку між дужками першого та другого шийних хребців з больовим синдромом. Встановлено показання до хірургічного лікування в плановому порядку. Командиру військової частини рекомендовано скерувати ОСОБА_1 в нейрохірургічне відділення ВМКЦ ЗР на 04.06.2024. Пацієнт ОСОБА_1 05.06.2024 не був госпіталізований в зв`язку з відсутністю скерування командира військової частини на госпіталізацію.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що Військово-медичний клінічний центр Західного регіону рекомендував скерувати позивача в нейрохірургічне відділення ВМКЦ ЗР на 04.06.2024 у зв`язку з тим, що у позивача діагностовано стороннє тіло (металевий осколок) в проміжку між дужками першого та другого шийних хребців з больовим синдромом.

При цьому, доказів направлення позивача у нейрохірургічне відділення ВМКЦ ЗР на 04.06.2024, відповідач під час розгляду справи по суті до суду не надав.

Також суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується право позивача щодо направлення на госпіталізацію.

У відзиві відповідач вказує, що позивач не прибув до військової частини задля отримання даного скерування, а також, що військова частина НОМЕР_1 фактично не відмовила у наданні такого скерування, а не надала його лише тому, що позивач відмовився прибувати до місця служби.

Суд критично оцінює вказані доводи відповідача, оскільки чинне законодавство не встановлює обов`язку позивача прибувати до місця служби для отримання направлення на госпіталізацію.

Отже суд дійшов висновку, що відповідач фактично ухилився від належного виконання обов`язку та не скерував направлення на госпіталізацію позивача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо не направлення на госпіталізацію ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати скерування, суд зазначає таке.

Суд підкреслює, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, враховуюче те, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та виключений зі списків такої частини наказом від 30.05.2024 № 153, відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати позивачу направлення на госпіталізацію.

Позивач не оскаржує наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2024 № 153 про виключення ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містив вимогу немайнового характеру, яка хоча і частково, але підлягає задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення на госпіталізацію ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сидор Н.Т.