Справа № 160/32329/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Грищенка І.В.
представника позивача Крісак М.В.
представника відповідача Бережної К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
06 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновки податкового органу про неправомірність формування ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» податкового кредиту ґрунтуються на підставі лише тих даних, які містяться в інформаційних базах ГУ ДПС у Дніпропетровській області, без будь-якого аналізу первинних документів, що, на думку позивача, підтверджують фактичне здійснення операцій ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» із контрагентами. Вказано, що первинні документи, складені в межах договірних правовідносин ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» з контрагентами, про які зазначено в Акті перевірки, відповідають вимогам Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарські операції з контрагентами відображені позивачем належним чином в податковому та бухгалтерському обліку. Отже, позивач вважає, що ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» відповідно до приписів абз.3 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, правомірно було сформовано податковий кредит.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
23.12.2024 року від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. У відзиві відповідач послався на те, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з TOB « 3ЛOT КОМПЛІТ» за період з 01.10.2023 по 31.10.2023 та з ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» за період з 01.10.2023 по 31.10.2023 та всіх звітних періодів, в яких було задекларовано податковий кредит по взаємовідносинам з цими контрагентами. Зазначив, що позивачем були надані до перевірки пояснення та завірені копії документів: договори, первинні та бухгалтерські документи (видаткові накладні, платіжні документи), оборотно-сальдові відомості по рахунку 631, штатний розклад, наказ про призначення директора та наказ про прийняття на роботу головного бухгалтера, договори оренди, оборотно-сальдова відомість по рахунку 10, оборотно-сальдова відомість по рахунку 20 та ін.
Таким чином, за результатами аналізу ЄРПН по ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» та ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» по ланцюгу господарських операцій з руху вищевказаних товарів встановлено відсутність джерела їх законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва.
Відповідач вважає, що сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключено документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Отже, операції позивача з ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» та з ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» направлені на безпідставне завищення податкового кредиту ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД».
30.12.2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві. Також, зазначено, що, викладаючи порушення норм чинного законодавства по результатам господарських взаємовідносин позивача з зазначеними контрагентами, контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій, виходячи, зокрема, з аналізу наявної інформації, що міститься в базах даних ДПС, відповідно до якої нібито не вбачається походження (придбання) товару, тобто не підтверджено ланцюг їх придбаня. При цьому, на підтвердження вказаної інформації відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, як того вимагають приписи чинного законодавства. Зауважено, що інформація, що міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів, носить інформативний характер та не доводить наявності порушень податкового законодавства позивачем. Доказів, які б свідчили про протиправну поведінку як позивача так і контрагентів та злагодженості дій між ними, відповідачем не було надано.
Також, позивач вважає посилання ГУ ДПС у Дніпропетровській області на те, що висновок про нереальність здійснення господарських операцій підтверджений податковою інформацію, неприйнятними, оскільки правильність нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без урахування даних первинних документів.
При цьому, надані ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» для перевірки первинні документи є належним і достатнім документальним підтвердженням як реальності виконання спірних господарських операцій так і їх зв`язку з господарською діяльністю платника податків - позивача.
В судовому засіданні 27.01.2025 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
27.01.2025 року в судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надав пояснення по суті спору.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
За результатами перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області зроблено висновок, що з аналізу ЄРПН ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» та ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» по ланцюгу господарських операцій з руху товарів, які було реалізовано на ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» встановлено відсутність джерела їх законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва. На думку контролюючого органу, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Враховуючи вищевикладене, неможливо підтвердити реальність фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» по взаємовідносинам з ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» в жовтні 2023 року в частині придбання товару - «Полотно брезентове, синтетичне, виготовлене з комплексних синтетичних нетекстурованих поліефірних ниток на 100%, без просочення і покриття» та з ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» в частині придбання товарів - «Арматура 12 мм, арматура 16 мм, арматура 20 мм, арматура 12 мм А 500 Є,міра, оскільки ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» не було надано до перевірки висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів якості, сертифікатів походження товару або посвідчень про якість товару придбаного у ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» та ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ».
В Акті перевірки зазначено, що документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено порушення: п.44.1 ст.44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» завищено податковий кредит на загальну суму 1 173 233 грн. грн., що призвело до заниження податку на додану вартість за жовтень 2023р. на суму 1 173 233 грн. (ряд. 18 Декларації).
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся із позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Так, висновками, сформованими в Листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, встановлено: «Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.»
Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 з наступними змінами та доповненнями (далі - Положення №88), згідно з якими первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до пункту 2.4 Положення №88, первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам (підпункти 2.15, 2.16 пункту 2 Положення №88).
П.п. 134.1.1. п. 134.1. ст.134 ПКУ встановлено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 N 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19.01.2000 за N 27/4248 (далі П(С)БО 16).
Згідно п. 4 П(С)БО 16 об`єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов`язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.
Пунктом 6 П(С)БО 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПКУ визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно зі статтею 1 Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
За змістом частин першої та другої статті 9 Закону від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Відповідно до вищенаведеного, визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.»
Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПКУ: «податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу».
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПКУ: «До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.»
Відповідно до п.п. 198.3. ст. 198 ПКУ: «Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.»
Відповідно до п. 198.6. ст.198 ПКУ: «Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.»
Виходячи з вказаних правових норм, необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.
Відповідно до 201.1. ПКУ: «На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:
а) порядковий номер податкової накладної;
б) дата складання податкової накладної;
в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи,зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);
д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування податку;
ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;
і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду. ї) виключено.»
Відповідно до п.п. 201.10. ст. 201 ПКУ:« При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповіднопунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцюнадсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.
Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцятикалендарних днів, наступних за датою їх складання.
Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу.
Якщо сума, визначена відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведенняконтролюючими органамидокументальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.
У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.
Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.»
Відповідно до п.п. 198.2. ст.198 ПКУ: «Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.»
Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).
Відповідно до п.п. 201.8. ст. 201 ПКУ: «Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.»
Статтею 207 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV (надалі - ГКУ) встановлено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної право суб`єктивності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Згідно із ст.67 ГКУ, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
Чинне податкове законодавство України не передбачає відповідальності платника податку за порушення податкового та іншого законодавства, які допущені його контрагентом. Якщо контрагент не виконав, або не виконує свої зобов`язання щодо виконання вимог податкового та іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для нього, як платника податків.
Суд зазначає, що Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Тобто для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).
Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави дійти таких висновків.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку. При цьому, кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
У свою чергу, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованих витрат та податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з ПДВ, визначену постачальником, та зменшує оподатковуваний дохід на вартість товарів (робіт, послуг), визначену продавцем.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства та доводів відповідача, судом при розгляді справи підлягають з`ясуванню обставини щодо реальності здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами TOB « 3ЛOT КОМПЛІТ» за період з 01.10.2023 по 31.10.2023 та з ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» за період з 01.10.2023 по 31.10.2023.
Щодо господарських взаємовідносини ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» з ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» та реальності їх здійснення, судом з матеріалів справи встановлено, що взаємовідносини між позивачем та ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» відбувались на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 03.10.2023 року №13, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЛОТ КОМПЛІТ», як продавець, зобов`язується у порядку та строки, встановлені Договором, передати у власність Товар, а Покупець зобов`язується оплатити вартість Товару, та прийняти його відповідно до умов Договору (п. 1.1 Договору).
Згідно з п. 1.2. Договору купівлі-продажу від 03.10.2023 року №13, асортимент, кількість, сортамент і ціна Товару вказуються у Видаткових накладних та інших додатків до Договору, що є невід`ємною частиною даного Договору.
Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЛОТ КОМПЛІТ» поставляло на адресу «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» полотно брезентове, синтетичне, виготовлене з комплексних синтетичних нетекстурованих поліефірних ниток на 100%, без просочення і покриття протягом жовтня 2023 року, що підтверджується наступними первинними документами, долученими до матеріалів справи та дослідженими судом: Рахуноком-фактурою №17 від 17.10.2023 року на суму 465000,00 грн. з ПДВ, видатковою накладною №17 від 17.10.2023 року на суму 465000,00 грн. з ПДВ, товарно-транспортною накладною №17 від 17.10.2023 року, Рахуноком-фактурою №19 від 27.10.2023 року на суму 540000,00 грн. з ПДВ, видатковою накладною №19 від 27.10.2023 року на суму 465000,00 грн. з ПДВ, товарно-транспортною накладною №19 від 27.10.2023 року.
Розрахунки здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №2259 від 10.11.2023 року, №2597 від 27.12.2023 року.
ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» на адресу ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» було виписано та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні (№17 від 17.10.2023 та №19 від 27.10.2023 року) на загальну суму 1 005 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 167 500,00 грн.
ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» до складу податкового кредиту було включено суму ПДВ 167500,00 грн. по вищевказаним податковим накладним, згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за жовтень 2023 року.
Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 27.10.2023 року №0000-000515, придбане брезентове полотно було використано для пакування металевих конструкцій, задля їх зберігання та транспортування до кінцевого покупця КОНСОРЦІУМ «НВО «УКРГІДРОЕНЕРГОБУД».
Стосовно господарських взаємовідносини ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» з ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» та реальності їх здійснення, суд зазначає наступне.
Господарські взаємовідносини ТОВ «УТЗ» та ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» відбувались на умовах договору поставки №0210/23 від 02.10.2023 року.
ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ», як Постачальник, та ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД», як Покупець, домовились, що Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупцю будівельні матеріали, вироби і конструкції, нафтопродукти та іншу продукцію виробничого призначення, обладнання, устаткування, інструменти та інші товари побутового призначення (далі - «Товар»), а Покупець зобов`язується приймати у власність і оплачувати Товар відповідно до умов цього Договору.
Фактично, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНТ ПРАЙМ» поставляло на адресу ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» арматуру різної модифікації, це підтверджується наступними первинними документами: видатковою накладною №ГП-0000644 від 25.10.2023 року на суму 1023999,88 грн. з ПДВ видатковою накладною №ГП-0000645 від 25.10.2023 року на суму 5010399,40 грн. з ПДВ.
Розрахунки здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних інструкцій №2196 від 06.11.2023 року, №2226 від 07.11.2023 року.
ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» на адресу ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» було виписано та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні (№9 від 25.10.2023 та №11 від 25.10.2023) на загальну суму 6 034 399,28 грн., в т.ч. ПДВ 1 005 733,21 грн.
ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» до складу податкового кредиту включено суму ПДВ 1005733,22 грн. по вищевказаним податковим накладним, згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за жовтень 2023 року.
Також, як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» та ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» було укладено договір зберігання №1910/23 від 19.10.2023 року, за умовами якого Зберігач ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» зобов`язується на умовах, встановлених даним Договором, зберігати майно передане йому Поклажодавцем ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД», і повернути майно у цілості на першу вимогу Поклажодавця. Перелік майна вказується в Акті передачі майна на зберігання, який є невід`ємною частиною данного Договору. Зберігач не має права користуватися майном, передавати його у заставу чи користування третім особам. Послуги за цим Договором здійснюється на безоплатній основі.
Судом з`ясовано, що укладання цього договору було обумовлено неможливістю ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» одночасно забрати та транспортувати придбану у ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» арматуру, тому, цей товар було передано на зберігання згідно з актом приймання-передачі майна на відповідальне зберігання №1 від 25.10.2023 року на загальну суму 5028666,06 грн., що, в свою чергу, відповідає фактичній вартості придбаної арматури без ПДВ.
В подальшому, ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» було повернуто придбану арматуру зі зберігання, і ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» перевезло цей товар на власний склад, що підтверджується наступними документами, долученими до матеріалів справи, а саме:
- акт повернення майна з відповідального зберігання №1 від 25.10.2023, подорожній лист №19 вантажного автомобіля від 25.10.2023;
- акт повернення майна з відповідального зберігання №2 від 26.10.2023, подорожній лист №20 вантажного автомобіля від 26.10.2023;
- акт повернення майна з відповідального зберігання №3 від 28.10.2023, подорожній лист №22 вантажного автомобіля від 28.10.2023;
- акт повернення майна з відповідального зберігання №4 від 29.10.2023, подорожній лист №23 вантажного автомобіля від 29.10.2023;
- акт повернення майна з відповідального зберігання №5 від 30.10.2023, подорожній лист №24 вантажного автомобіля від 30.10.2023;
- акт повернення майна з відповідального зберігання №6 від 31.10.2023, подорожній лист №25 вантажного автомобіля від 31.10.2023;
- акт повернення майна з відповідального зберігання №7 від 03.11.2023, подорожній лист №3 вантажного автомобіля від 03.11.2023;
- акт повернення майна з відповідального зберігання №8 від 07.11.2023, подорожній лист №5 вантажного автомобіля від 07.11.2023;
- акт повернення майна з відповідального зберігання №9 від 10.11.2023, подорожній лист №8 вантажного автомобіля від 10.11.2023.
Судом з матеріалів справи також встановлено, що відповідно до накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №0000-000516 від 31.10.2023, придбану арматуру було використано в поточному місяці, в повному обсязі для виробництва металевих конструкцій для кінцевого покупця КОНСОРЦІУМ «НВО «УКРГІДРОЕНЕРГОБУД».
Згідно з накладною-вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №0000-000520 від 31.10.2023, придбану арматуру було використано в поточному місяці, в повному обсязі для виробництва металевих конструкцій для кінцевого покупця ТОВ «УКРТРАНСМІСТ».
Згідно з накладною-вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №№0000-000497 від 19.12.2023, придбану арматуру було використано в поточному місяці, в повному обсязі для виробництва металевих конструкцій для кінцевого покупця КОНСОРЦІУМ «НВО «УКРГІДРОЕНЕРГОБУД».
З матеріалів справи, а саме, Акту перевірки, вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій, виходячи, зокрема, з аналізу наявної інформації, що міститься в базах даних ДПС, відповідно до якої не підтверджено ланцюга постачання придбаного позивачем товару.
При цьому, на підтвердження вказаної інформації відповідачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, як того вимагають приписи процесуального закону.
У той же час, представником ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час судового розгляду не доведено наявності суттєвої різниці в характеристиках товарів «тканина текстильна синтетична» і «полотно брезентове синтетичне».
Також, суд звертає увагу на те, що згідно з актом перевірки, ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» і ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ» мають достатню матеріально-технічну базу та трудові ресурси для провадження господарської діяльності.
Доказів на підтвердження протилежного відповідачем до суду не надано.
Під час судового розгляду справи позивачем було підтверджено, та не спростовано представником відповідача, що придбані у контрагентів матеріали були безпосередньо використані в межах господарської діяльності виробництва металевих виробів на заводі.
Щодо посилання ГУ ДПС у Дніпропетровській області в акті перевірки на ненадання позивачем сертифікатів якості на придбану продукцію, суд зазначає, що сертифікати не є документами бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції, а тому його відсутність не є беззаперечною підставою для висновку про нереальність господарських операцій. Крім цього, слід зазначити, що, як наголошено в постанові Верховного Суду від 17 січня 2023 року у справі № 160/5341/20 (адміністративне провадження №К/990/2825/22), сертифікати якості чи відповідності є товаросупровідними документами, надаються, як правило, на вимогу покупця, та у податковому/бухгалтерському обліку не відображаються, оскільки фактично не містять достатньої і необхідної інформації про господарську операцію з поставки.
Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 12.08.2021 року у справі №813/2889/15 (ЄДРСРУ №98987666) та постановою від 02.02.2021 року у справі №808/412/16 (ЄДРСРУ №94566022) зазначив, що формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання.
Також слід звернути увагу суду, що Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановою від 20.10.2020 року (ЄДРСРУ № 71630385) визначив, що виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
В свою чергу, згідно з висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17 та від 20.03.2018 року по справі № 804/939/16, формування податковим органом висновків про нереальність господарських операцій лише з огляду на відповідність податкової інформації є недопустимим.
Від наведених вище висновків у постановах ВС, Об`єднана та/або Велика палата Верховного Суду не відступали.
Отже, чинне законодавство не ставить виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань.
Аналіз норм чинного на момент виникнення спірних відносин податкового законодавства дає можливість зазначити, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язання іншої юридичної особи, яка є його контрагентом у тих чи інших господарських зобов`язаннях, при цьому це стосується і податкових зобов`язань, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) від 22.01.2009 визначено, що обмеження законного права платника податків на податковий кредит, віднесення певних сум до витрат, за умови реальності господарської операції, у випадку порушення його контрагентом та контрагентами такого контрагента податкової дисципліни, є неприпустимим. У Рішенні зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, у постановах Верховного Суду від 20.06.2022 у справі №826/7997/18, від 03.08.2022 у справі №520/5056/2020, від 26.01.2023 у справі №804/7948/16, від 23.02.2023 у справі №520/6200/19.

В обґрунтування прийнятого спірного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом не наведено обставин, які б вказували на нереальність операції з вказаними вище контрагентами. Податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які можливо допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарської операції з даним суб`єктом господарювання було лише одержання позивачем податкової вигоди.

Податковим органом не спростовано, що внаслідок проведення спірних господарських операцій позивач мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, не підтверджено, що позивач не прагнув отримати вигоду виключно переважно за рахунок відшкодування з державного бюджету ПДВ (безпідставного формування податкового кредиту). Відповідачем не доведено неотримання позивачем послуг, робіт, як і не надано доказів визнання судом недійсними правочинів, укладених позивачем з його контрагентами.

Встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що спірні господарські операції позивача з контрагентами є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочинів, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.

У свою чергу, господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами. Правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними. На момент укладення договорів, виписки видаткових накладних та проведення господарських операцій контрагенти позивача мали необхідний обсяг правосуб`єктності.

Окрім того, суд зазначає, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності). Відповідний висновок неодноразово висловлювався в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 по справі №815/3526/17, від 22.12.2020 по справі № 815/133/16, від 23.02.2021 по справі №2а-835/12/1370, від 14.07.2022 по справі №804/13881/15.

Відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу (позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №480/3371/19, від 17.04.2018 у справі №826/14549/15, від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 14.07.2022 у справі №804/13881/15).

Аналогічна позиція наведена і в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07 2022 по справі №160/3364/19:

« 113. Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі, що розглядається, контролюючий орган на порушення вимог статті 77 КАС України не довів та не надав належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили, що наявні в контрагентів по ланцюгу постачання трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення тощо були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем. Відповідач також не довів та не надав належні докази, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними, що встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

114. Висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки фактично надані ТОВ «АТБ-маркет» до перевірки первинні документи не були проаналізовані в акті перевірки, а тому така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону. Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається відповідач».

Суд також ураховує позицію Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №П/811/3228/14. У вказаній постанові Верховний Суд зазначає, що будь-яка податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, у тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Зокрема, посилання контролюючого органу на наявність актів як критерію оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки під час складення таких актів жодні первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних актів з відображенням в них окремих відомостей не відповідають критерію юридичної значимості, а отже не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. У первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Верховний Суд у постанові від 21.08.2023 у справі № 200/2903/22 зазначив: «Перевіряючи твердження контролюючого органу про нереальність спірних операцій з огляду на неможливість встановити у ланцюгах поставки джерело походження товару, поставленого в подальшому позивачу, суди правильно виходили з того, що порушення певним постачальником товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) податкової дисципліни, крім того, такі посилання не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами. Згідно акту перевірки, контролюючий орган дійшов вищевказаних висновків також виключно на підставі інформації наявної в інформаційних базах даних контролюючого органу, посилань на документи акт перевірки також не містить, наведені відповідачем схеми співставлення реалізації та придбання товарі (робіт, послуг) по контрагентах не є належними доказами, оскільки такі схеми є лише узагальненням інформації, що наявна в інформаційних базах, з таких не вбачається, що вони базуються на безпосередньому дослідженні та аналізі первинних документів господарюючих суб`єктів.

При цьому, слід зазначити, що судами встановлена наявність правосуб`єктності сторін на час укладення та виконання спірних правочинів, зокрема, контрагенти позивача на момент укладення договорів та оформлення первинних документів, як і позивач, були належними учасниками цивільних та господарських правовідносин та були платниками ПДВ».

Отже, за результатами проведеного дослідження в обсязі наданих до перевірки документів судом встановлено, що висновок податкового органу, викладений в Акті щодо порушень позивачем вимог п.44.1 ст.44. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України по взаємовідносинам з ТОВ «ЗЛОТ КОМПЛІТ» та з ТОВ «ГРАНТ ПРАЙМ, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 1 173 233 грн., та призвело до заниження податку на додану вартість за жовтень 2023 на суму 1 173 233 грн. (ряд. 18 Декларації), документально не підтверджується.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин, перевірених доказами, та аналізу норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу не знайшли своє підтвердження в ході з`ясування обставин у справі по суті, а тому, прийняте податкове повідомлення-рішення № від 14.11.2024 рокув є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів та не навів нормативно обґрунтованих та переконливих аргументів на підтвердження правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 14.11.2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» судові витрати у розмірі 24224,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 05.02.2025 року.

Суддя В.В. Кальник