Справа № 990/29/22
Суддя: Шевцова Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 990/29/22

провадження № 11-243заі24

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Уркевича В. Ю.,

судді-доповідача Шевцової Н. В.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Усенко Є. А.,

за участю:

секретаря судового засідання Лук`яненко О. О.,

позивачки - не з`явилася,

представника відповідача - Басая В. О.,

представника Вищої ради правосуддя - не з`явився,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Президента України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2024 року (судді Берназюк Я. О., Бучик А. Ю., Рибачук А. І., Тацій Л. В., Чиркін С. М.) у справі № 990/29/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Президента України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Вища рада правосуддя, про визнання протиправною бездіяльності й зобов`язання вчинити певні дії та

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Президента України, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо непризначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва у передбачений законом строк;

- зобов`язати Президента України видати указ на підставі та в межах рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 10 червня 2021 року № 1305/0/15-21 «Про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва».

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ВРП прийнято рішення від 10 червня 2021 року № 1305/0/15-21 «Про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва», яке зареєстровано в Офісі Президента України 18 червня 2021 року за № 139/31956-01, проте відповідний указ Президент України станом на момент звернення із цим позовом не видав.

3. На думку позивачки, Президент України допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невидачі указу, в межах повноважень, які на підставі закону віднесені до його компетенції, є реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Крім того, не виконуючи свій обов`язок, передбачений Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), Президент України допускає шкідливу бездіяльність не лише щодо порушення прав та інтересів позивачки, а й авторитету правосуддя в цілому, фактично обмежуючи ОСОБА_1 у доступі до професії судді, а громадян у доступі до правосуддя через брак призначення суддів.

Короткий зміст рішення суду попередньої інстанції

4. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 08 липня 2024 року позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Президента України щодо нерозгляду подання ВРП від 10 червня 2021 року № 1305/0/15-21 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва. Зобов`язав Президента України відповідно до статті 80 Закону № 1402-VIII розглянути подання ВРП від 10 червня 2021 року № 1305/0/15-21 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

5. Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:

- Президент України має відреагувати на подання ВРП протягом 30 днів. Цей строк є гарантійним, як у сенсі забезпечення формування корпусу суддів і реалізації ВРП відповідних дискреційних повноважень для цього, так і для захисту права особи, яка взяла участь у доборі на зайняття посади судді. Тому для розгляду Президентом України подання ВРП строк у 30 днів є достатнім, прийнятним, обов`язковим і розумним;

- враховуючи те, що подання про призначення ОСОБА_1.на посаду судді Печерського районного суду міста Києва направлене до Офісу Президента України супровідним листом від 18 червня 2021 року № 19419/0/9-21 та зареєстроване в Офісі Президента України 18 червня 2021 року за вх. № 139/31956-01, тобто більше ніж за вісім місяців до введення воєнного стану в Україні, Президентом України допущена бездіяльність, яка полягає у нерозгляді подання ВРП про призначення ОСОБА_1.на посаду судді Печерського районного суду міста Києву у строк більше ніж 30 днів з дня внесення відповідного подання ВРП.

6. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що у справі, що розглядається, рішення суду безпосередньо стосується забезпечення судового захисту прав позивачки на своєчасне зайняття посади судді відповідного суду. Водночас Президент України як гарант, у тому числі, права на працю має його реалізовувати за відповідною процедурою (відповідно до частини першої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП у порядку, встановленому законом, шляхом видання відповідного указу). Повноваження Президента України стосовно видання указів, зокрема тих, які стосуються призначення на посаду судді, належать до його виключної компетенції як глави держави. З огляду на це Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив про неможливість втручання в конституційні повноваження щодо видання указів відповідачем, а також про відсутність підстав для перебирання судом на себе повноважень, наданих йому Основним Законом.

7. Ураховуючи конституційно визначений обов`язок участі Президента України у формуванні судової гілки влади, а також суспільне значення належного формування цієї влади, з огляду на вимоги частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання Президента України відповідно до статті 80 Закону № 1402-VIII розглянути подання ВРП від 10 червня 2021 року № 1305/0/15-21 «Про призначення ОСОБА_1.на посаду судді Печерського районного суду міста Києва».

Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог

8. Не погодившись із таким судовим рішенням, представник Президента України подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що воно не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необґрунтованим, а також ухвалене з порушенням норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права.

9. Представник Президента України вказав, що під час розгляду справи суд першої інстанції ухвалою від 01 квітня 2024 року відмовив у задоволенні клопотання представника Президента України про залишення без розгляду позовної заяви, проте, на переконання відповідача, така ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що призвела до неправильного вирішення справи.

10. На думку скаржника, строк оскарження бездіяльності сплинув 18 серпня 2021 року (місячний строк на прийняття Президентом України відповідного рішення та місячний строк на звернення до суду у разі відсутності такого рішення). ОСОБА_1 , претендуючи на посаду судді, має відповідну кваліфікацію, юридичну обізнаність, досвід правозастосування, розуміння про поняття та інститут строків у судовому процесі та наслідки пропуску таких строків більше ніж на півроку. Отже, суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовив у клопотанні відповідача про залишення позову без розгляду.

11. На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2024 року в цій справі та залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльностіпротиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

12. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 оскаржено не було.

Позиція інших учасників справи

13. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. ОСОБА_1 указала, що дотепер указ про призначення її на посаду судді не виданий, порушення прав триває вже більше трьох років, незважаючи на розгляд справи в суді, який повинен спонукати відповідача діяти в межах закону. При цьому з червня 2021 року (дати рекомендації ВРП щодо позивачки) укази Президента України видані відносно більш ніж 500 кандидатів, що, на думку ОСОБА_1 , свідчать про пряму дискримінацію, зокрема обмеження права на працю, що є нерівним поводженням в однакових умовах щодо певного кола осіб.

14. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу Президента України без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2024 року - без змін.

15. 06 листопада 2024 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на апеляційну скаргу Президента України, у якому ВРП акцентувала увагу, що на виконання вимог законодавства, а також в межах наданих повноважень було внесено Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського району міста Києва, яке супровідним листом від 18 червня 2021 року № 19419/0/9-21 направлене до Офісу Президента. Крім того, з метою вирішення питання заповнення вакантних посад суддів, недопущення припинення роботи судових установ і порушення права громадян на доступ до правосуддя, враховуючи звернення професійних суддівських та адвокатських об`єднань та реалізуючи свої повноваження, ВРП 18 листопада 2021 року ухвалила рішення № 2229/0/15-21, яким було вирішено публічно звернутися до Президента України щодо призначення суддів, у тому числі ОСОБА_1 .

Рух апеляційної скарги

16. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 16 жовтня 2024 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою Президента України, а ухвалою від 07 листопада 2024 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні відповідно до положень статті 310 КАС України. Чергове судове засідання у цій справі було призначено на 16 січня 2025 року.

17. 09 грудня 2024 року розпорядженням першого заступника керівника апарату Верховного Суду № 11/0/30-24 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку із закінченням строку, на який суддю Верховного Суду Желєзного І. В. обрано до складу Великої Палати Верховного Суду (рішення зборів суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року № 15).

18. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2025 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Шевцовій Н. В .

19. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 16 січня 2025 року призначила справу № 990/29/22 до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 06 лютого 2025 року.

20. У матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції

21. 04 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) із заявою про допуск її до участі у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду.

22. Рішенням Комісії від 19 квітня 2019 року № 54/зп-19 визначено, зокрема, рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та зараховано їх до резерву на заміщення вакантних посад суддів місцевих загальних судів у межах процедури добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеного Комісією 03 квітня 2017 року. Вказаним рішенням Комісії до резерву на заміщення вакантних посад суддів місцевих загальних судів зараховано ОСОБА_1 , яка за результатами кваліфікаційного іспиту набрала 186,25 бала та займає 96 (дев`яносто шосту) позицію в рейтингу кандидатів на посаду судді місцевого загального суду.

23. Рішенням ВККС від 19 липня 2019 року № 101/дс-19 ОСОБА_1 допущено до участі в оголошеному Комісією 02 липня 2019 року конкурсі на зайняття вакантних посад суддів місцевих загальних судів.

24. Рішенням Комісії від 07 серпня 2019 року № 150/зп-19 затверджено рейтинг учасників конкурсу на зайняття 505 вакантних посад суддів у місцевих загальних судах, оголошеного рішенням Комісії від 2 липня 2019 року № 108/зп-19. Зокрема, затверджено рейтинг кандидатів на посаду судді Печерського районного суду міста Києва. ОСОБА_1 зайняла 6 (шосту) позицію в рейтингу на зайняття 6 (шести) посад суддів зазначеного суду.

25. Рішенням від 07 серпня 2019 року № 425/дс-19 Комісія рекомендувала ОСОБА_1 для призначення на посаду судді Печерського районного суду міста Києва.

26. 10 червня 2021 року ВРП рішенням № 1305/0/15-21 вирішила внести Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва.

27. Зі змісту зазначеного подання вбачається, що за результатами розгляду матеріалів стосовно ОСОБА_1 ВРП не встановила обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з призначенням її на посаду судді, та зазначила про відсутність порушення визначеного законом порядку надання Комісією рекомендації для призначення ОСОБА_1 .

28. Вказане подання ВРП направлене до Офісу Президента України супровідним листом від 18 червня 2021 року № 19419/0/9-21 та зареєстроване в Офісі Президента України 18 червня 2021 року за вх. № 139/31956-01.

29. Оскільки станом на 01 лютого 2022 року (час звернення до суду) подання ВРП не розглянуто, позивачка, вважаючи бездіяльність Президента України щодо невидання указу про її призначення на посаду протягом тридцяти днів з моменту отримання подання ВРП протиправною, звернулась до суду із цим позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

30. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

31. Частинами першою та другою статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

32. За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

33. Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

34. Конституційним поділом влади на законодавчу, виконавчу та судову не вичерпується увесь принцип поділу влади. Так, статтею 102 Конституції України встановлено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

35. Повноваження Президента України визначені, зокрема, статтею 106 Конституції України.

36. Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України (частина третя статті 106 Конституції України).

37. До конституційних повноважень Президента України належить також призначення на посаду судді. Згідно із частинами першою, другою статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП у порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

38. Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що повноваження Президента України визначаються виключно Конституцією України і не можуть бути розширені та/або обмежені законом або іншим нормативно-правовим актом [до прикладу, рішення від 10.04.2003 № 7-рп/2003 (справа про гарантії діяльності народного депутата України); від 07.04.2004 № 9-рп/2004 (справа про Координаційний комітет); від 16.05.2007 № 1-рп/2007 (справа про звільнення судді з адміністративної посади); від 11.12.2007 № 12-рп/2007 (справа про порядок припинення повноважень членів Кабінету Міністрів України); від 26.02.2009 № 6-рп/2009 (щодо звільнення з посади Голови НБУ)].

39. Повноваження ВРП щодо внесення подання про призначення суддів визначені статтею 131 Конституції України, статтею 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі - Закон № 1798-VIII).

40. Водночас порядок призначення на посаду судді встановлено статтею 80 Закону № 1402-VIII.

41. Відповідно до частини першої статті 80 Закону № 1402-VIII призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання ВРП, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.

Будь-які звернення щодо кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду. Викладені в таких зверненнях факти можуть бути підставою для порушення Президентом України перед компетентними органами питання про проведення в установленому законом порядку перевірки цих фактів.

Президент України видає указ про призначення судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП (частина друга цієї статті).

42. За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

43. Оцінка поведінки суб`єкта владних повноважень за критерієм правомірності судом при вирішенні адміністративного позову, безумовно, повинна ґрунтуватися насамперед на конституційному положенні про законність діяльності органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб.

44. Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_1 пройшла передбачені Законом № 1402-VIII стадії призначення на посаду судді, а саме: рішенням від 07 серпня 2019 року № 425/дс-19 Комісія рекомендувала ОСОБА_1 для призначення на посаду судді Печерського районного суду міста Києва; 10 червня 2021 року ВРП рішенням № 1305/0/15-21 вирішила внести Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва, яке направлене до Офісу Президента України супровідним листом від 18 червня 2021 року № 19419/0/9-21 та зареєстроване того ж дня за вх. № 139/31956-01.

45. Суд першої інстанції також установив, що з 18 червня 2021 року до моменту звернення ОСОБА_1 до суду (01 лютого 2022 року) із цим позовом Президент України зазначене подання ВРП не розглянув.

46. Предметом спору у цій справі є протиправна бездіяльність Президента України щодо непризначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва у передбачений законом строк.

47. Тобто позивачка не оскаржує акти чи дії Президента України, за наслідками яких настає певна подія чи утворюється певний документ, з настанням / утворення якої / якого можна було б безсумнівно стверджувати, що почався відлік порушеного права чи інтересу.

48. Велика Палата у своїх постановах неодноразово висновувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи.

49. Задовольняючи позов частково, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду визнав протиправною бездіяльність Президента України щодо нерозгляду подання ВРП від 10 червня 2021 року № 1305/0/15-21 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Печерського районного суду міста Києва.

50. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що представник відповідача правильність рішення суду першої інстанції по суті вирішення справи під сумнів не ставить. Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до пропущення позивачкою строку звернення до суду із цим позовом та залишення без розгляду позовної заяви.

51. На підставі частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

52. Надаючи оцінку наведеним в апеляційній скарзі представника Президента України доводам, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

53. Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

54. Згідно із частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

55. За змістом частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

56. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

57. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

58. Ураховуючи те, що в цій справі оскаржується саме протиправна бездіяльність Президента України щодо невидачі указу про призначення ОСОБА_1 на посаду судді, видати який відповідач має не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП, то предметом спору в цій справі є триваюче порушення прав позивачки у виді невиконання суб`єктом владних повноважень свого обов`язку протягом законодавчо визначеного строку.

59. Бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

60. Отже, вчинена відповідачем бездіяльність фактично є триваючим правопорушенням, оскільки відсутність дій щодо розгляду відповідного подання ВРП триває з 2021 року.

61. Велика Палата Верховного Суду враховує, що в чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення».

62. Разом із цим, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

63. Тобто протиправна бездіяльність не закінчується після спливу законодавчо визначено строку, а продовжує тривати доти, доки не будуть встановлені обставини, які дозволять визначити, чи були дотриманні приписи закону в точному його розумінні.

64. Підсумовуючи наведене вище, Велика Палата Верховного Суд констатує, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. В іншому разі суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку.

65. У справі «Лелас проти Хорватії» Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

66. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справа Європейського суду з прав людини «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

67. Отже, не є слушними доводи представника Президента України, наведені в апеляційній скарзі, про те, що позивачка пропустила строк звернення до адміністративного суду із цим позовом, оскільки бездіяльність відповідача має триваючий характер.

68. Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

69. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

70. На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

71. Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга Президента України задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Президента України залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2024 року у справі № 990/29/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Президента України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Вища рада правосуддя, про визнання протиправною бездіяльності й зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич
Суддя-доповідач Н. В. Шевцова
Судді:О. О. Банасько О. В. Кривенда
О. Л. Булейко М. В. Мазур
Ю. Л. Власов С. Ю. Мартєв
І. А. Воробйова К. М. Пільков
М. І. Гриців С. О. Погрібний
О. А. Губська О. В. Ступак
Ж. М. Єленіна І. В. Ткач
Л. Ю. Кишакевич О. С. Ткачук
В. В. Король Є. А. Усенко