Справа № 320/6434/25
Суддя: Сас Є.В.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

07 лютого 2025 року 320/6434/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Саса Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Я-ЮА» Москаленко Олени Василівни про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 05.02.2025 через підсистему "Електронний суд" звернулася в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Я-ЮА» із заявою в якій просить суд забезпечити позов до подання позовної заяви шляхом:

- зупинення дії Постанови про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 15711/ТД/ДПС/ФС-237 від 24 грудня 2024 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Я-ЮА» до Держпраці про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за № 15711/ ТД/ДПС/ФС-237 від 24 грудня 2024 року;

- заборони Центральному міжрегіональному управлінню державної служби з питань праці вчиняти дії щодо реалізації постанови про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за № 15711/ТД/ДПС/ ФС-237 від 24 грудня 2024 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Я-ЮА» до Держпраці про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за № 15711/ТД/ДПС/ФС-237 від 24 грудня 2024 року;

- зупинення стягнення на підставі постанови про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за № 15711/ТД/ДПС/ ФС-237 від 24 грудня 2024 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Я-ЮА» до Держпраці про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за № 15711/ТД/ДПС/ФС-237 від 24 грудня 2024 року.

Вказана заява згідно із протоколом автоматизованого розподілу від 06.02.2025 передана для розгляду судді Сасу Є.В.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Я-ЮА» від Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці отримано Постанову про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 15711/ТД/ДПС/ФС-237 від 24 грудня 2024 року.

Відповідно до Постанови від 24.12.2024 вбачається, що остання прийнята на підставі Акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Полтавській області від 03 листопада 2024 року № 15711/16/31/РРО/44931338, яким встановлено факт фактичного використання праці ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин.

Товариство вважає, що Постанова про накладання штрафу містить очевидні ознаки протиправності, оскільки для її прийняття не було жодних підстав, а контролюючим органом порушено порядок призначення перевірки, вчинено дії не у відповідності до вимог Конституції України та податкового законодавства, в рамках якого мають діяти державні органи, яким є ГУ ДПС у Полтавській області.

У зв`язку з чим позивачем готується для подання до суду позовна заява предметом якої є визнання протиправною та скасування постанови Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці за № 15711/ТД/ДПС/ ФС-237 від 24 грудня 2024 року про накладання штрафу на ТОВ «Я-ЮА» за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Крім того, представник заявника вказує, що на період судового оскарження Постанови про накладання штрафу та до набрання рішення суду законної сили існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Товариства.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд виходить з наступного.

Забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: - невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або - очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами встановленими ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

- зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту;

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У постанові від 22.12.2022 у справі № 640/31815/21 Верховний Суд виснував: Колегія суддів зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Зміст вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити адміністративний позов лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Стосовно посилання заявника на наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача суд зазначає, що нема підстав для подібного висновку, оскільки не доведено, що винесення оскаржуваного рішення завідомо не входило до компетенції відповідного органу Держпраці.

Інші доводи в цій частині, що для проведення перевірки не було підстав, а контролюючим органом порушено порядок призначення перевірки, вчинено дії не у відповідності до вимог Конституції України та податкового законодавства, в рамках якого мають діяти державні органи, яким є ГУ ДПС у Полтавській області, підлягають перевірці під час розгляду справи по суті.

Водночас суд підкреслює, що з поданої заяви не слідує, що заявник також має намір оскаржити рішення, дії чи бездіяльність ГУ ДПС у Полтавській області, а зазначає, що позов буде стосуватись лише рішень органу Держпраці.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

На підтвердження протиправності дій відповідача щодо предмету заявленого спору, позивач не надав суду жодного доказу.

Таким чином, у разі забезпечення цього позову шляхом запропонованого заходу забезпечення судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та не відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У свою чергу, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Метою забезпечення позову є невідкладне реагування суду задля запобіганню можливого порушення прав позивача та можливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 (справа № 826/16509/18) та від 26.12.2019 (справа № 640/13245/19).

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Більш того, як зазначено в заяві предметом майбутнього позову є вимога про визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення органу Держпраці, проте рішення суду з подібною вимогою не підлягає подальшому виконанню, оскільки реалізовується з моменту набрання ним законної сили.

За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги, заявлені заявником у поданій заяві, не узгоджуються з цілями, на які направлено вжиття заходів забезпечення позову, а отже доводи заявника в обґрунтування заяви про забезпечення позову на думку суду є припущенням того, що його права та інтереси можуть бути порушені.

Відтак, заява про забезпечення позову є необґрунтованою.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Я-ЮА» Москаленко Олени Василівни про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (вручити, надати) заявнику (його представнику).

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Сас Є.В.