Справа № 460/12745/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/12745/24 пров. № А/857/30816/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року (суддя Комшелюк Т.О., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 11.11.2024),

в адміністративній справі №460/12745/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

про визнання дій протиправними, скасування постанови,

встановив:

У жовтні 2024 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив: 1) визнати неправомірними дії Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо винесення постанови про накладення штрафу в сумі 5100 грн від 14.10.2024; 2) скасувати постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в сумі 5100 грн від 14.10.2024 за ВП №75410653.

Відповідач позовних вимог не визнав, подавши в суд першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 позовну заяву залишено без задоволення.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на виконання судового рішення Управлінням повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 , за результатами чого зараховано до спеціального трудового стажу період її роботи, що визначає право на пенсію за вислугу років та нараховано грошову допомогу в розмірі 36957,70 грн. Доплата по рішенню суду в сумі 36957,70 грн. буде виплачена у порядку черговості за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Державним виконавцем на час прийняття рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Державний виконавець не надав оцінки повідомленим позивачем обставинам, не встановлено наявності вини та умисного невиконання рішення суду позивачем. Зі змісту постанови виконавця неможливо встановити фактичні підстави винесення її відповідачем, оскільки така містить виключно посилання на норми Закону України Про виконавче провадження, а тому є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що при виконанні виконавчого листа 460/26642/23 від 31.05.2024 року, виданого Рівненським окружним адміністративним судом, державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства з повним з`ясуванням всіх обставин. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №460/26642/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити повторний розгляд заяви від 27 вересня 2023 року ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду (а.с. 50).

На виконання цього рішення суду, 31.05.2024 ОСОБА_1 виданий виконавчий лист №1 (а.с. 49).

29.07.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75410653 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду по справі №460/26642/23 (а.с. 17).

У зв`язку з тим, що у визначені державним виконавцем строки боржником не надано підтверджуючі документи щодо виконання вищезазначеного судового рішення державним виконавцем 17.09.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області скеровано вимогу, а також боржника попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України.

У відповідь на вимогу державного виконавця, боржником згідно листа вих. № 1700-0801-8/53294 від 18.09.2024 повідомлено наступне: Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та документи електронної прибійної справи та за результатами такого розгляду 14.03.2024 винесено рішення №73/03,15-24 про відмову у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, визначеної вимогами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років та, відповідно, на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - не менше 30 років (а.с. 67).

Отже, зі змісту даного рішення слідує, що воно прийнято всупереч висновків рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року у справі №460/26642/23.

Оскільки станом на 14.10.2024 у відповідача були відсутні відомості, які б підтверджували виконання рішення суду, державним виконавцем, прийнято постанову про накладення на боржника у виконавчому провадженні №75410653 штрафу у розмірі 5100 грн та зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів, одночасно попередивши про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду (а.с. 7).

23.10.2024 року державним виконавцем повторно направлено до ГУ ПФУ у Рівненській області вимогу про надання інформації щодо виконання рішення суду (а.с. 81).

На адресу відповідача 31.10.2024 року надійшов лист від боржника, яким ГУ ПФУ повідомило, що на виконання судового рішення Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 , за результатами такого розгляду зараховано до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років, період її роботи з 24.11.1993 по 06.02.2006 на посаді лікаря-стоматолога у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується розрахунком стажу з електронної пенсійної справи, та нараховано ОСОБА_1 грошову допомогу, визначену вимогами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 21.03.2022 в розмірі 36957,70 грн..

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу від 14.10.2024, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Стаття 18 Закону №1404-VIII покладає на виконавця обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з частинами першою, шістнадцятою цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частинами четвертою, п`ятою статті 19 Закону №1404-VIII встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно абзацу 1 ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Як видно з постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2024 №75410653, державний виконавець вказав про необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.

Про прийняття вказаної постанови відповідач повідомив позивача листом від 29.07.2024 №10653 (а.с. 61).

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Виходячи із зазначених вище норм Закону №1404-VІІІ, підставою для накладення на боржника штрафу є встановлення державним виконавцем факту невиконання без поважних причин боржником рішення, яким його зобов`язано особисто вчинити певні дії.

Спірна постанова відповідача від 14.10.2024 у виконавчому провадженні №75410653 про накладення на Головне управління ПФУ в Рівненській області штрафу 5100 грн. прийнята у зв`язку з невиконанням боржником без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові відповідача на відповідність критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення); відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).

Отже, лише невиконання боржником рішення суду і саме без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження.

На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин невиконання. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення.

Поважними, в розумінні норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується, що оскаржена постанова від 14.10.2024 у ВП №75410653 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн була винесена до моменту зарахування до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років, період роботи ОСОБА_1 з 24.11.1993 по 06.02.2006 на посаді лікаря стоматолога у в/ч НОМЕР_1 , та моменту нарахування ОСОБА_1 грошової допомоги визначеної вимогами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 21.03.22 року.

Вказане підтверджується і протоколом перерахунку пенсії, оскільки дата розрахунку вказана 22.10.2024 року (а.с. 9).

При цьому ГУ ПФУ в Рівненській області не повідомляло про наявність поважних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання боржником вказаного судового рішення до винесення постанови про накладення штрафу.

Правильно зазначив суд першої інстанції, що фактичним виконанням рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі № 460/26642/23 є не сам по собі повторний розгляд Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області заяви ОСОБА_1 , а прийняття за результатом розгляду заяви такого рішення, яке враховує висновки суду, викладені у такому рішенні.

Таким чином встановлено, що до 14.10.2024 (прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу) позивач як боржник у ВП №75410653 належних дій щодо виконання рішення суду чи повідомлення відповідача про причини його невиконання не вчинив.

До боржника було доведено про наявність рішення суду, боржник попереджався про необхідність виконати судове рішення, однак вимог виконавчого документа не виконано, що призвело до вжиття відносно нього заходів примусового виконання.

За період з часу відкриття виконавчого провадження ВП №75410653 до прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу позивач не надав доказів щодо вжиття достатніх та ефективних заходів з метою виконання рішення суду у справі №460/26642/23 у відповідній частині і таких судом не встановлено.

При цьому, колегія суддів зазначає, що здійснюючи перевірку законності постанови державного виконавця від 14.10.2024 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №75410653 важливими є у розглядуваних правовідносинах фактичні обставини щодо виконання чи невиконання судового рішення саме станом на час винесенні цієї постанови від 14.10.2024 року.

У той же час наведені позивачем причини невиконання рішення суду не є поважними.

Підсумовуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення суду у справі №460/26642/23 станом на 14.10.2024 року не було виконано боржником без поважних причин, а доказів протилежного суду не подано.

На підставі встановлених у справі обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідач довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови від 14.10.2024 у виконавчому провадженні №75410653 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у розмірі 5100,00 грн, яка прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а тому скасуванню не підлягає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року в адміністративній справі №460/12745/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 07.02.2025 року