Справа № 200/8182/24
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року Справа№200/8182/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, він з червня 2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Проте, згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 30.08.2022, позивачу було встановлено діагноз: варикозна хвороба правої нижньої кінцівки, хронічна венозна недостатність ІІ ступеня. Гострий тромбофлебіт підшкірних вен правого стегна. У вказаному висновку зазначено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. В свою чергу, 30 жовтня 2024 року позивачем було складено рапорт на командира військової частини НОМЕР_1 , у якому він просив направити його на медичний огляд до військово-лікарської комісії (ВЛК) та 31 жовтня 2024 року це рапорт було направлено представником позивача на електронну пошту відповідача, однак відповідачем цей рапорт було проігноровано. Зважаючи на той факт, що відповідачем не розглянуто рапорт позивача, ОСОБА_1 просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_2 від 30.10.2024 про направлення його на медичний огляд військово-лікарської комісії у військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України у АДРЕСА_1 ;

зобов`язати відповідача розглянути рапорт ОСОБА_2 від 30.10.2024 про направлення його на медичний огляд військово-лікарської комісії у військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України у АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача направити позивача на медичний огляд.

Відповідач позов не визнав. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначив, що дійсно з 03 липня 2022 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Проте, з 26 серпня 2022 року позивача увільнено зі служби та призупинено військову службу у зв`язку з самовільним залишенням військової частини. У зв`язку з вказаним, грошове забезпечення за період з 03.07.2022 по 26.08.2022 не нараховувалось та не виплачувалось. Щодо розгляду рапорту, відповідач наголошує, що відповідно до статті 14 Закону України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Тобто, позивач з питання, яке йому цікаве, мав подати рапорт за підпорядкованості по вертикалі. З огляду на вказане, представник військової частини НОМЕР_1 просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 02 грудня 2024 року Донецький окружний адміністративний суд залишив позов ОСОБА_1 без руху.

Ухвалою від 09 грудня 2024 року суд задовольнив клопотання представника позивача про повернення позовної заяви в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за час проходження військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити позивачу наявну заборгованість з грошового забезпечення за весь час проходження військової служби з червня 2022 року. Позовну заяву ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за час проходження військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити позивачу наявну заборгованість з грошового забезпечення за весь час проходження військової служби з червня 2022 року, - повернув позивачеві. В іншій частині прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та відкрив провадження по справі № 200/8182/24. Розгляд адміністративної справи суд вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 23 грудня 2024 року суд залишив без задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі дію воєнного стану продовжено та станом на день винесення рішення він діє.

З огляду на введення на території України воєнного стану, справа розглянута судом протягом розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт № НОМЕР_3 .

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 23.08.2023 при розгляді справи № 242/701/23 про розірвання шлюбу було встановлено, що позивачем після укладення шлюбу 02.09.2022 було змінено прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.07.2022 № 186 з 03 липня 2022 року позивач був зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Зі змісту виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 30.08.2022 вбачається, позивачу було встановлено діагноз: варикозна хвороба правої нижньої кінцівки, хронічна венозна недостатність ІІ ступеня. Гострий тромбофлебіт підшкірних вен нижньої третини правого стегна. У період з 19 серпня 2022 року по 30 серпня 2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_2 від 30 серпня 2022 року № 455 встановлено, що захворювання позивача так, пов`язане з проходженням військової служби. Визначено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2022 № 240 позивача знято з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини.

Як вбачається з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.09.2022 № 252, відповідно до підпункту 14 пункту 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" позивача зараховано у розпорядження командира, у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, з 05.09.2022.

До Територіального управляння Державного бюро розслідування, розташованого у м. Краматорськ, надійшло повідомлення від військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 01.08.2022 військовослужбовцем: солдатом ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, з позицій підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 (витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000602 від 02.03.2023).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2023 № 90 увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата ОСОБА_5 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 62-РС від 31.02.2023 та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.03.2023 № 0000602.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.12.2024 № 347 внесено зміни до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2023 наказ № 90, а саме додано, що позивача виключено із списків особового складу.

30 жовтня 2024 року позивачем було складено рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , у якому він просив направити його на медичний огляд до військово-лікарської комісії (ВЛК).

Зі скріншота, наданого представником позивача вбачається, що на електронну пошту військової частини представником позивача надіслано лист від 31 жовтня 2024 року. За змістом вказаного листа представником Набракла А.А. надіслано рапорт про направлення позивача на військово-лікарську комісію. Втім, доказів отримання вказаного листа відповідачем, позивачем та його представником не надано. Поряд з цим, ними не надано доказів, які саме документи були направлені відповідачу.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, обов`язком кожного громадянина України. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців -діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Суспільні відносини з приводу порядку виконання громадянами військового обов`язку унормовані приписами Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ), Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008; далі за текстом - Положення № 1153/2008), Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджена наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 19.08.2009 за № 438/16454; далі за текстом - Інструкція № 170).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 2232-ХІІ визначено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Статтею 24 Закону № 2232-ХІІ визначено початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Початком проходження військової служби вважається зокрема день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Суд зазначає, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2023 № 90 позивача увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 62-РС від 31.02.2023 та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18 березня 2023 року № 0000602.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 347 від 02.12.2024 внесено зміни до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2023 наказ № 90, а саме додано, що позивача виключено із списків особового складу у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

Отже, на день складання позивачем рапорту, 30 жовтня 2024 року, його вже було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . При цьому, суд наголошує, що позивач не оскаржує вищевказані накази.

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Наведені вище положення передбачають право подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.

Командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

При цьому командир має приймати рішення та діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення за рапортом військовослужбовця.

Відповідно до приписів частини десятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, проведення медичного огляду військовослужбовців, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).

Згідно із п. 1.2 Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Одним із основних завдань військово-лікарської експертизи, відповідно до п. 1.3 Положення № 402, є визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.

Пунктом 6.1 Положення № 402 передбачено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

На переконання суду, у зв`язку з тим, що станом на день подання рапорту позивача було виключено зі списків військової частини, у командування Військової частини НОМЕР_1 були відсутні повноваження приймати рішення щодо направлення позивача на військово-лікарську комісію.

Поряд з цим, суд зазначає, що зі скріншота, наданого представником позивача вбачається, що на електронну пошту військової частини представником позивача надіслано лист від 31 жовтня 2024 року. Цим листом представником ОСОБА_1 надіслано рапорт про направлення позивача на військово-лікарську комісію. Втім, доказів отримання вказаного листа відповідачем не надано. Поряд з цим, не надано доказів, які саме документи були направлені.

Відповідно до пп. 2.1.6 п. 2.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, що затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 31 січня 2024 року № 40, у Збройних Силах України створюються такі види документів: наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.

Рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відносини з приводу розгляду звернень військовослужбовців додатково врегульовані нормами Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962).

Ця Інструкція визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням (п. 1 розд. І Інструкції).

Усі звернення, що надійшли поштою (електронною поштою) або надаються особисто громадянами, повинні прийматися, попередньо розглядатися та централізовано реєструватися в день їх надходження, а ті, що надійшли у неробочі день та час, - наступного після нього робочого дня, у реєстраційно-контрольних картках (додаток 1), придатних для обробки на персональних комп`ютерах або в журналі реєстрації звернень громадян (додаток 2). Конверти (вирізки з них), у яких надійшли звернення, зберігаються разом з ними.

За відсутності в організації системи електронного документообігу письмове звернення, отримане за допомогою Інтернету, засобів електронного зв`язку (електронне звернення), перед реєстрацією роздруковується на папері.

Електронне звернення приймається на визначену електронну адресу або шляхом заповнення електронної форми, яка розміщується на офіційному вебсайті Міністерства оборони України.

Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що його рапорт від 30.10.2024 був отриманий військової частиною НОМЕР_1 та зареєстрований у встановленому порядку.

Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України.

Цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (п. 1 розд. І Порядку).

Так, у вказаному порядку зазначено, що рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.

Проте, позивачем не надано доказів подання рапорту саме у встановленому законодавством порядку.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії та неупереджено, оскільки надані позивачем документи не відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд також зазначає, що інші зазначені позивачем в позовній заяві аргументи, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Решта аргументів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Підсумовуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, відтак, в задоволенні позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Судове рішення складено та підписано 10.02.2025.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб