Справа № 380/12418/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/12418/24 пров. № А/857/654/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від відповідачів - ОСОБА_1 , Нонко А.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головнокомандувача Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_3 , який діє через Генеральний штаб Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування рішення та наказів (суддя суду І інстанції: Гулкевич І.З., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 18.11.2024р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

11.06.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати рішення Головнокомандувача Збройних Сил України щодо видання індивідуального наказу № 198 від 12.05.2024р. «Про призначення службового розслідування», рішення Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України /ЗСУ/ № 15822 від 15.05.2024р. та виданий ним наказ № 480 від 16.05.2024р. в частині звільнення позивача із займаної посади командира Військової частини НОМЕР_2 та призначення (переміщення) на посаду офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу Військової частини НОМЕР_3 (а.с.1-5).

Згідно ухвали суду від 01.07.2024р. вирішено розгляд цієї справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) (а.с.28 і на звороті).

Відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.109-113).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_2 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с.117-124).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач Головнокомандувач ЗСУ не уповноважений на видання індивідуального наказу № 198 від 12.05.2024р. «Про призначення службового розслідування», що підтверджується приписами ст.8 Закону України «Про Збройні Сили України», Статуту внутрішньої служби ЗСУ; сам наказ не містить належних підстав для призначення службового розслідування.

Суд не проаналізував правовий статус Головнокомандувача ЗСУ, який здійснює керівництво підпорядкованими йому органами військового управління/військовими формуваннями виключно через Генеральний штаб ЗСУ.

Також звільнення позивача з посади не відповідає вимогам закону, на час такого звільнення над Військовою частиною НОМЕР_2 здійснювався тимчасовий контроль зі сторони Командувача Сухопутний військ ЗСУ; посада офіцера резерву не є рівнозначною посаді командира бригади; таке переміщення позбавило можливості позивача брати участь у веденні бойових дій.

Відповідачі Головнокомандувач ЗСУ, діючий через Генеральний штаб ЗСУ, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) скерували до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні вважають її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошують на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.140-145, 167-168).

Ухвалою апеляційного суду від 13.01.2025р. призначено апеляційний розгляд справи в судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін (а.с.132).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач проходить військову службу в складі ЗСУ, має звання генерал-лейтенанта.

12.05.2024р. Головнокомандувачем ЗСУ видано наказ № 198 «Про призначення службового розслідування»; метою видання такого наказу визначено з`ясування причин та умов залишення (втрати) підрозділами Військових частин НОМЕР_4 та НОМЕР_5 Військової частини НОМЕР_2 районів, рубежів і позицій 10.05.2024р. та встановлення ступеня вини посадових осіб (а.с.11-13).

В зв`язку із складною ситуацією, яка склалась у Військовій частині НОМЕР_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Військова частина НОМЕР_6 ), тимчасово виконуючий обов`язки командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » звернувся до командувача Сухопутних військ ЗСУ із клопотанням (лист № 501/3/1067 від 14.05.2024р.) про призначення позивача (командира Військової частини НОМЕР_2 ) на посаду командира Військової частини НОМЕР_7 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », та полковника ОСОБА_4 - на посаду командира Військової частини НОМЕР_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (а.с.86).

Згідно із Планом переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад командувача Сухопутних військ ЗСУ № 15822 від 15.05.2024р. позивач був кандидатом, який планувався до переміщення на вакантну посаду - офіцер резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу Військової частини НОМЕР_3 (а.с.87).

Наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ № 480 від 16.05.2024р. генерал-лейтенанта ОСОБА_2 , командира НОМЕР_8 окремої бригади територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » звільнено та призначено на посаду офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу Військової частини НОМЕР_3 ; позивач призначений на посаду, передбачену штатом воєнного часу, у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану з шпк «полковник» (а.с.88).

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України № 171 від 19.06.2024р. генерал-лейтенант ОСОБА_2 , призначений наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ № 480 (по особовому складу) від 16.05.2024р. на посаду офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу Військової частини НОМЕР_3 , який прибув з Військової частини НОМЕР_2 , з 19.06.2024 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.85).

Із змісту заявленого позову слідує, що на підставі спірних наказів та рішення відповідачів змінився правовий статус позивача (з діючого військовослужбовця на військовослужбовця, військову службу якого призупинено у зв`язку із звільненням з посади); про прийняті накази та рішення відповідачі повинні були повідомити Міністра оборони України, вказані кадрові рішення повинні бути погоджені Міністром оборони України.

Приймаючи рішення та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції керувався тим, що видання наказу № 198 від 12.05.2024р. «Про призначення службового розслідування» знаходиться у межах компетенції Головнокомандувача ЗСУ, через що правові підстави для його скасування є відсутніми.

Щодо рішень (наказів) Командувача Сухопутних військ ЗСУ суд врахував, що переміщення позивача відбулося згідно Плану переміщення № 15822 від 15.05.2024р., нова посада позивача вважається рівнозначною тій, яку він займав попередньо, із збереженням за останнім виплат, рівнозначних виплатам за попередньою посадою, що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_3 № 171 (по стройовій частині) від 19.06.2024р.

При цьому, твердження позивача про припинення військової служби та втрату належних виплат, направлення документів до ТЦК та СП не відповідають дійсним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Розглядуваний спір стосується правомірності наказу Головнокомандувача ЗСУ № 198 від 12.05.2024р. «Про призначення службового розслідування», рішення Командувача Сухопутних військ ЗСУ № 15822 від 15.05.2024р. та виданого останнім наказу № 480 від 16.05.2024р. в частині звільнення позивача із займаної посади командира Військової частини НОМЕР_2 та призначення (переміщення) на посаду офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу Військової частини НОМЕР_3 .

Правовою основою діяльності ЗСУ є Конституція України, закони України, прийняті відповідно них, укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про національну безпеку України» Головнокомандувач Збройних Сил України підпорядковується Президентові України та Міністру оборони України, відповідає за готовність до виконання покладених завдань і за безпосереднє військове керівництво та управління застосуванням Збройних Сил України, а також переданих в його підпорядкування сил і засобів інших складових сил оборони.

Головнокомандувач Збройних Сил України підзвітний Президенту України та Міністру оборони України з питань досягнення воєнно-стратегічних цілей у сфері оборони військовими силами і засобами, а також підтримання спроможностей цих сил і засобів до застосування.

Відповідно до абз.14 Указу Президента України № 123/2020 від 27.03.2020р. «Питання Головнокомандувача Збройних Сил України» Головнокомандувач Збройних Сил України видає накази та директиви з питань, що належать до його компетенції, які обов`язкові для виконання у Збройних Силах України та інших складових сил оборони.

Також нормою ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затв. Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р. (надалі Дисциплінарний статут) визначено, що Головнокомандувач Збройних Сил України користується дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, а відтак і щодо питань пов`язаних з призначенням службового розслідування, у відповідності до статті 84 та 85 Статуту.

Частиною першою ст.84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно з ч.1 ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Пунктами 1, 2 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затв. наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017р., визначено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарні стягнення.

Міністр оборони України, Головнокомандувач Збройних Сил України, начальник Генерального штабу Збройних Сил України, командувачі видів (сил), окремих родів військ Збройних Сил України, інших органів військового управління можуть призначати службові розслідування безпосередньо або доручати їх проведення (призначення) підпорядкованим посадовим (службовим) особам.

Із урахуванням викладеного слідує, що прийняття наказу № 198 від 12.05.2024р. «Про призначення службового розслідування» знаходиться у межах компетенції Головнокомандувача ЗСУ.

При цьому колегія суддів враховує, що Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затв. Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Таким чином, враховуючи наведені повноваження Головнокомандувача ЗСУ, а також наявну станом на 10.05.2024р. інформацію про факти залишення (втрати) підрозділами Військових частин НОМЕР_4 та НОМЕР_5 Військової частини НОМЕР_2 районів, рубежів і позицій (доповідна записка за вих. № 306/3вп/3697 від 11.05.2024р.), виникала об`єктивна необхідність встановлення причин та умов, які їм сприяли, ступеня вини посадових осіб шляхом проведення службового розслідування.

З огляду на зазначене, видаючи оскаржуваний наказ № 198 від 12.05.2024р., Головнокомандувач ЗСУ діяв виключно у межах і спосіб, що передбачені законами та іншими нормативно-правовими актами.

Також позивач не обґрунтував порушення своїх прав та інтересів через прийняття наказу № 198 від 12.05.2024р. в розумінні ст.2 КАС України.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р. затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно із абз.1 п.81 Положення № 1153/2008 призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців, яка затверджується Міністром оборони України.

Відповідно до пп.2 п.82 Положення № 1153/2008 призначення військовослужбовців на рівнозначні посади здійснюється, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

В силу пп.6 п.82 Положення № 1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Згідно із абз.2 п.257 Положення № 1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

У пункті 112 Положення № 1153/2008 визначено наступні випадки, коли згода військовослужбовця є обов`язковою для призначення на рівнозначну посаду:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Відповідно до п.1.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. затв. наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009р. (надалі Інструкція № 170) при звільненні військовослужбовця з однієї посади та призначенні його на іншу посаду складається, зокрема, План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16).

Матеріалами справи стверджується, що позивач проходив військову службу на посаді командира Військової частини НОМЕР_2 , шпк «полковник».

Звідси, у відповідності до ряд.6 Таблиці 3 «Переліку військових посад для призначення військовослужбовців у воєнний час (протягом періоду дії воєнного стану в Україні чи перебування у стані війни)» Номенклатури посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу, затв. наказом Міністерства оборони України № 238 від 04.05.2016р. (зі змінами), у Командувача Сухопутний військ ЗСУ було достатньо повноважень для прийняття відповідного кадрового рішення (а.с.53-54).

При цьому, покликання апелянта на Переліки посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами (додатки № 1 - № 14), затв. Указом Президента України № 166/2020 від 05.05.2020р. (в редакції Указу Президента України № 431/2020 від 13.10.2020р.), є помилковим.

У свою чергу, твердження позивача про його звільнення з військової служби є безпідставними, оскільки останнього переміщено на посаду офіцера взводу резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу НОМЕР_9 батальйону резерву Сухопутних військ ЗСУ, а відтак ОСОБА_2 продовжує проходити військову службу.

Військова частина НОМЕР_2 ( НОМЕР_8 окрема бригада територіальної оборони) на час призначення позивача на посаду командира знаходилася у підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_4 /ТРО/.

Згідно із Директивою Міністра оборони України та Головнокомандувача ЗСУ № Д321/9/дск від 02.02.2024р. Військова частина НОМЕР_2 була передана до ІНФОРМАЦІЯ_2 та підпорядкована оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Військова частина НОМЕР_6 ).

Відповідно до п.13 ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р. (надалі - Положення № 1153/2008) встановлено підстави переміщення військовослужбовців та осіб, які можуть ініціювати переміщення, також Положенням визначені випадки в яких не вимагається згода військовослужбовця на таке переміщення.

Абзацом другим п.257 Положення № 1153/2008 надано право відповідним командирам (начальникам) для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період здійснювати призначення військовослужбовців на посади без їх згоди.

З огляду на викладене, переміщення позивача відбулося у відповідності до спеціальної норми, яка діє тимчасово, на період особливого періоду, зокрема воєнного стану, та передбачає можливість переміщення військовослужбовця без отримання його згоди.

Водночас, у відповідності до вимог п.п.82, 83, 257 Положення № 1153/2008 позивача призначено на відповідну посаду, передбачену штатом воєнного часу, у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану.

Також під час судового розгляду встановлено, що підставою для прийняття командувачем Сухопутних військ ЗСУ кадрового рішення щодо позивача слугував супровідний лист № 501/3/1067 від 14.05.2024р. тимчасово виконуючого обов`язки командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Військова частина НОМЕР_6 ) полковника ОСОБА_5 щодо складної ситуації, яка склалась у Військовій частині НОМЕР_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Військова частина НОМЕР_6 ) та необхідності призначення нового командира цієї частини. По причині викладеного, командувачем Сухопутних військ ЗСУ було затверджено План переміщення за вих. № 15822 від 15.05.2024р., у відповідності з яким 16.05.2024р. прийнято наказ Командувача Сухопутних військ ЗСУ № 480 (по особовому складу) відносно позивача.

У подальшому, на підставі наказу Командувача Сухопутних військ ЗСУ № 480 (по особовому складу) від 16.05.2024р. та рапорту позивача від 19.06.2024р. згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_3 № 171 (по стройовій частині) від 19.06.2024р. позивача зараховано з 19.06.2024р. до списків особового складу, на всі види забезпечення; з 19.06.2024р. він справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

На дату звільнення позивача його посада командира Військової частини НОМЕР_2 відповідала ВОС-0210002, 39 т.р., шпк «полковник», при цьому Військова частина НОМЕР_2 підпорядкована оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Військова частина НОМЕР_6 ), що знаходиться у підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звідси, посада позивача є рівнозначною тій, яку він займав попередньо, із збереженням за позивачем виплат, рівнозначних виплатам за попередньою посадою, що підтверджується, зокрема, наказом командира Військової частини НОМЕР_3 № 171 (по стройовій частині) від 19.06.2024р.

Відтак, Командувач Сухопутних військ ЗСУ при прийнятті наказу № 480 від 16.05.2024р. діяв відповідно до приписів законодавчих та нормативно-правових актів та у межах власної компетенції.

Додатково колегія суддів враховує, що до повноважень суду не належить надання оцінки доцільності переміщенню військовослужбовців, тим більше під час воєнного стану в Україні; під час воєнного стану в ЗСУ діють штати воєнного часу та відповідні їй номенклатури посад.

Звідси, всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідачів були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат в рамках апеляційного провадження немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2024р. в адміністративній справі № 380/12418/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 07.02.2025р.