Справа № 400/11848/24
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 р. № 400/11848/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Лісовська Н. В. за участю секретаря судового засідання розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,

провизнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною відмову нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії з нарахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми, передбачених статтею 625 Цивільного Кодексу України; зобов`язання здійснити за кожен місяць, починаючи з 01 січня 2017 року по 18 жовтня 2024 року, нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому частини щомісячної пенсії у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року; з нарахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми, передбачених статтею 625 Цивільного Кодексу України.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262). На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року у справі № 400/939/20 пенсію за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року було перераховано без обмежень максимального розміру. Заборгованість (недоплачена частина пенсії), що утворилася в наслідок протиправних дій ГУ ПФУ, склала 32536,80 гривень, яка була виплачена 18.10.2024 р. Позивач вважає, що має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії з нарахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми.

Ухвалою від 26.12.2024 р. суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

07.01.2025 р. відповідачем подано відзив на позов, де вказано, що виплату різниці між отриманою та донарахованою пенсією забезпечено після виділення коштів з Державного бюджету України. Законодавчі підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у відповідача відсутні. Відповідач не має перед позивачем грошових зобов`язань, а тому не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач перебуває на обліку в Головному управління та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 року по справі №814/1481/18 Відповідач застосував з 01.01.2017 обмеження ії максимального розміру.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 р. по справі № 400/939/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсію згідно рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №814/1481/18 від 19.07.2018 року без обмеження її максимального розміру, в сумі 13451,40 грн, щомісячно, з урахуванням проведених виплат.

На виконання рішення суду відповідачем перераховано пенсію позивача, а сума доплати склала 32536,80 грн.

Зазначена сума виплачена позивачу 18.10.2024 р.

05.11.2024 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії з нарахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми.

Листом від 19.11.2024 р. відповідач відмовив, посилаючись на відсутність підстав для такого нарахування.

Щодо позовної вимоги про нарахування компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі Закон № № 2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159 (далі Порядок № 159).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. 3 Закону № 2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону № 2050 визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку № 159.

Водночас, зі змісту ст. 1 Закону № 2050 випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище ст. 2, 3 Закону№ 2050 встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку № 159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Так, використане у ст. 3 Закону № 2050 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1- 3 Закону № 2050 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 р. у справі № 816/379/16 та від 30.09.2020 р. у справі № 280/676/19.

Оскільки судом встановлено, що відповідач порушив строки виплати перерахованої суми пенсії, то пенсійний орган був зобов`язаний здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону № 2050, а відтак позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналогічної позиції дотримується і П`ятий апеляційний адміністративний суд (справа № 400/5424/20).

Водночас, вимога позивача про здійснення виплати компенсації є похідною від вимоги про зобов`язання її нарахувати. Здійснення нарахування компенсації матиме наслідком виплату відповідної суми. Окрім того, виплата позивачу сум перерахунку є обов`язком відповідача, який він має виконувати в силу закону. Слід також зазначити, що право позивача на отримання сум компенсації втрати частини доходів, яка має бути нарахована відповідачем на виконання рішення суду, відповідачем ще не порушено. Отже, вимога позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити негайну виплату компенсації втрати частини доходів є передчасною.

Щодо нарахування трьох відсотків річних від простроченої суми суд виходить з того, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Разом з тим, зазначена правова норма також не може бути застосована до цього випадку, оскільки рішенням від 19.05.2020 р. по справі № 400/939/20, не вирішувалося питання про стягнення коштів. Зазначене рішення мало зобов`язальний характер. За таких обставин, підстав для нарахування 3% річних також не має підстав.

Оскільки у вказаному судовому рішенні не було визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не може вважатися грошовим. Тому підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України у даному випадку відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 у справі № 642/6005/17.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності своєї відмови в частині нарахування компенсації втрати частини доходів, що є підставою для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 969,00 грн, відтак стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає 484,50 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) здійснити за кожен місяць, починаючи з 01 січня 2017 року по 18 жовтня 2024 року, нарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати йому частини щомісячної пенсії.

4. У задоволенні позовних вимог щодо нарахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) судовий збір у сумі 484,50 грн (чотириста вісімдесят чотири грн 50 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10.02.2025 р.

Суддя Н. В. Лісовська