Справа № 607/22134/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 607/22134/24 пров. № А/857/32466/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

за участю секретаря судового засідання Демидюк О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року у справі № 607/22134/24 (суддя Кунець Н.Р, м. Тернопіль) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся у Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області (далі відповідач, УПП в Тернопільській області), в якому просив скасувати постанову відповідача про накладення адміністративного стягнення серії ГБВ №081194 від 06.10.2024 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 187 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.10.2024 поліцейським УПП в Тернопільській області Чайківським Н.I. його було притягнуто до адміністративної відповідальності та складено постанову ГБВ № 081194 в справі про адміністративне правопорушення, якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85,00 грн, оскільки ОСОБА_1 05.10.2024 близько 23 год. 45 хв. перебував в громадському місці, а саме, в м. Тернопіль, вул. Шевченка, 10 у п`яному вигляді та своєю поведінкою ображав людську гідність і громадську мораль, що виражалось у розхитуванні при ходьбі із сторони в сторону. Позивач стверджує, що 05.10.2024 близько 23 год. 30 хв. він з групою своїх товаришів по АДРЕСА_1 прямував до зупинки таксі біля Центрального універмагу з наміром роз`їхатись по домівках. Проходячи по тротуару через в`їзд до Тернопільського районного управління поліції, ОСОБА_2 випередив їхню групу на 8-10 метрів, і в той час ОСОБА_3 гукнув йому вслід, щоб той не поспішав. Саме в той момент до них впритул на пішохідному переході різко під`їхав автомобіль патрульної поліції, з якого вийшов поліцейський, якому явно не сподобалося, що вони своєю пішою ходою перегородили шлях їхньому автомобілю (який повинен був їх пропустити) та безпричинно і незаконно їх усіх затримав на цьому місці. Потім під`їхав ще один автомобіль патрульної поліції та вийшли декілька поліцейських з відділу поліції. При цьому вони усі заявляли поліцейським, що їм необхідно до настання комендантської години на таксі доїхати додому, але вони їх не відпускали. Коли поліцейських стало більше (8-10 осіб), один з них вдарив безпричинно коліном у живіт ОСОБА_4 , а коли він від болю зігнувся, поліцейські вдарили його по спині, і він упав на бруківку, та на нього незаконно наділи кайданки. Зразу ж поліцейські теж безпричинно кинули на бруківку його і ОСОБА_5 та наділи теж незаконно на них кайданки. Далі їх повели у відділ поліції, де на нього та його товаришів було складено протоколи про адміністративне правопорушення. Проте, йому не було надано доказів того, що він перебував у п`яному вигляді, розхитувався при ходьбі із сторони в сторону саме до моменту його затримання. Позивач звертає увагу, що для підтвердження обставин викладених у постанові не було проведено тест на вміст алкоголю у крові та не залучено свідків, як того вимагає ст. 251 КУпАП. Тобто, у вказаній постанові відсутні належні та допустимі докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, у зв`язку з чим він звернувся у суд першої інстанції для захисту свої прав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ №081194 від 06.10.2024 - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій висловив прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт свою апеляційну скаргу мотивує тими ж доводами, що наводились ним у позовній заяві та вважає, що судом першої інстанції протиправно не взяті їх до уваги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Тому, з підстав, викладених у відзиві, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторони у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06.10.2024 поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Тернопільської області ДПП сержантом поліції Чайківським Н.І. була винесена постанова серії ГБВ №081194 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн, оскільки 05.10.2024 о 23 год. 45 хв. позивач перебував у громадському місці, а саме в м. Тернополі по вул. Шевченка, 10 у п`яному вигляді та своєю поведінкою образив людську гідність і громадську мораль.

ОСОБА_1 вважаючи постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ №081194 від 06.10.2024 протиправною, звернувся до суду з вимогами про її скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і передбачені ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 статті 178 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або появу в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005 № 2899-IV громадське місце - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна чи відкрита для населення вільно або за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, у тому числі під`їзди будівель і споруд, а також підземні переходи, стадіони, паркінги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що діями, які утворюють об`єктивну сторону правопорушення, яке було поставлено у вину позивачу, є поява в громадських місцях у нетверезому стані, що ображає людську гідність і громадську мораль, під якою необхідно розуміти: поведінку особи у стані сп`яніння, яка явно порушує загальновизнані норми (непристойні висловлювання або жести, грубі вигуки, нав`язливе ставлення до громадян тощо); коли порушник має непристойний зовнішній вигляд, що викликає відразу (брудний, мокрий, розстебнутий одяг тощо); через сп`яніння особа повністю чи значною мірою втратила орієнтування (безцільно стоїть чи безцільно пересувається з місця на місце, у неї порушена координація рухів, звідси - нестійкість, хитка хода); п`яний повністю безпорадний (у непритомному стані).

Крім того, варто зазначити, що п`яний вигляд це зовнішня ознака, яка є наслідком уживання алкогольних напоїв, і на відміну від поняття «стан сп`яніння» не потребує проведення огляду на стан сп`яніння, відтак суд відхиляє доводи позивача з даного приводу.

З матеріалів справи, а саме з диску з відеозаписом під назвою «export-b0i66» (а.с. 20) встановлено, що ОСОБА_1 05.10.2024 о 23 год. 55 хв. знаходився у громадському місці в м. Тернопіль по вул. Шевченка, 10, у п`яному вигляді, що зокрема, вбачається з поведінки позивача та його розмови зі співробітниками поліції.

Крім того, ОСОБА_1 поводив себе зухвало, агресивно та висловлювався нецензурною лайкою в сторону працівників поліції.

Щодо долученого позивачем до позовної заяви відеозапису із зовнішніх камер відеоспостереження, як підтвердження відсутності розхитування ОСОБА_1 при ходьбі із сторони у сторону, суд першої інстанції правильно не взяв до його до уваги, оскільки з огляду на ракурс зйомки та відстань камери безпосередньо від місця розташування позивача, з такого запису не можливо достовірно встановити наявність чи відсутності розхитування ОСОБА_1 при ходьбі із сторони у сторону.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем належними доказами доведено факт вчинення позивачем правопорушення передбачених ч. 1 ст. 178 КУпАП, тому підстави для скасування постанови відповідача серії ГБВ №081194 від 06 жовтня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року у справі № 607/22134/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 07 лютого 2025 року.