Справа № 499/114/25
Суддя: Тимчук Р. М.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/114/25
Провадження № 2-а/499/2/25
У Х В А Л А

Іменем України

"10" лютого 2025 р. селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Тимчук Р.М. перевіривши на відповідність вимогам ст.ст.160, 161, 172 КАС України адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної поліції України про поновлення строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, про скасування постанови постанови, про визнання дій інспектора ДПП такими, що не відповідають чинному законодавству, про зобов`язання закрити питання про примусове стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Іванівського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до суду Національної поліції України про поновлення строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, про скасування постанови постанови, про визнання дій інспектора ДПП такими, що не відповідають чинному законодавству, про зобов`язання закрити питання про примусове стягнення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що вона не відповідає вимогам ст. ст. 160-161 КАС України, а саме:

Пункт 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Однак, у позовній заяві не зазначено: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету відповідача по справі.

Відповідно п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

На порушення вказаних вимог позивачем в позовній заяві не зазначено жодного доказу на підтвердження доводів позивача, стосовно дати отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та доданих до неї документів.

Верховний Суд зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Суд вважає за необхідне зазначити, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому позовна заяв ОСОБА_1 містить суперечності його позиції, оскільки він посилається на ту обставину, що строку не пропущений, так як він постанову не отримував, та одночасно містить клопотання про поновлення строку на оскарження, проте доказів щодо його обґрунтування не зазначає.

На порушення п. 7 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві не зазначені відомості про вжиття заходів забезпечення доказів, або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювались.

На порушення п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України позовна заява не містить зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

На порушення п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України позовна заява не містить обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод та інтересів позивача.

На порушення п.11 ч.5 ст.160 КАС України позивачем не надано власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ст.161 ч.3 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно зі ст.1, ст.3 ч.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачені пільги щодо сплати судового збору, в переліку яких відсутні позивачі у справах про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. Вказана позовна заява також відсутня в переліку заяв, передбаченихст.3 ч.2 Закону України «Про судовий збір», за подання яких судовий збір не справляється.

Разом з тим, слід зазначити, що ч.4 ст.288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Аналізуючи вказані норми права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 виклала такий правовий висновок, про те, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей287,288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору.

Таким чином, позивачем має бути сплачено судовий збір.

Відповідно до ч. 1ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою справляється судовий збір, ставка якого становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того суд звертає увагу, що відповідно до аб.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суддя привертає увагу позивача, що суд не може надавати привілеї будь-якому учаснику справи та має здійснювати судочинство в межах, й порядку визначеному процесуальним законом, щоб у стороннього, розсудливого спостерігача не виникало сумнівів в його необ`єктивності. Тому, позивач не мають сприймати постановлення ухвали про залишення заяви без руху, як перешкоду у розгляді його позовної заяви, а як необхідність виконання вимог закону для забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного подальшого вирішення цієї справи.

Відповідно до ст. 169 КАС України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями160,161 КАС України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви буз руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Крім того необхідно врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно надати позовну заяву в якій вказати повне ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача, відомі номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адреса електронної пошти, зазначити про наявність чи відсутніть електронного кабінету відповідача у справі, додати до позову документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до кількості заявлених позовних вимог; надати обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку або надати докази того, що строк звернення до суду не пропущено, виконати вимоги п.7, п.8, п.9 ч.5 ст.160 КАС України.

На підставі викладеного, слід дійти висновку про залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159, 160, 161, 169, 256, 294, 295, 378 КАС України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національної поліції України про поновлення строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, про скасування постанови постанови, про визнання дій інспектора ДПП такими, що не відповідають чинному законодавству, про зобов`язання закрити питання про примусове стягнення - залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині ухвали - десять днів з дня отримання ним даної ухвали.

У разі не усунення недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься не поданою і буде повернута.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від рішення суду та набирає законної сили з моменту її підписання, відповідно до положень ч. 2 ст. 256 КАС України.

СуддяР. М. Тимчук