Справа № 240/248/24
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/248/24
категорія 109020100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Семенюка М.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ПП "Бролія", про визнання протиправними та скасування рішень,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 30.10.2023р. №292, №307, №308 та №309 про надання погоджень на встановлення тимчасових павільйонів по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що рішення прийняті з грубим порушенням регламенту роботи виконавчого комітету Коростишівської міської ради, затвердженим рішенням міської ради від 25.01.2022р. №13, а саме розділу V, який регулює порядок підготовки, погодження, ухвалення рішень виконавчого комітету; в голосуванні приймала участь особа, яка взагалі не входить до складу виконкому - ОСОБА_5 ; рішення не конкретизують мету встановлення тимчасових споруд, чи пов`язана вона з торгівельною діяльністю, будівельною діяльністю з надання послуг, цирковою діяльністю, чи діяльністю з розміщення зоопарку, чи з будь-якою іншою діяльністю, яка може бути здійснена у тимчасових павільйонах.
Ухвалою від 30.01.2024 (а.с.36) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи в судовому засіданні на 28.02.2024; залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ПП "Бролія".
Відповідач подав заяву/клопотання, що по суті є відзивом на позов (а.с.50-105), в якому просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю, вказуючи, що рішенням другої (позачергової) сесії Коростишівської міської ради восьмого скликання «Про утворення виконавчого комітету міської ради та затвердження його персонального складу» від 08.12.2020 №10 утворено виконавчий комітет міської раду кількості (двадцять один) чоловік; рішенням десятої сесії (перше пленарне засідання) Коростишівської міської ради восьмого скликання «Про обрання секретаря Коростишівської міської ради» від 19.04.2021 №161 ОСОБА_5 обрано секретарем міської ради; згідно ч.4 ст.51 Закону №280/97 секретар сільської, селищної, міської ради входить до складу виконавчого комітету відповідної ради за посадою, а тому він є членом виконавчого комітету міської ради; жодним нормативно правовим актом не встановлено необхідність внесення до рішення виконавчого комітету міської ради відомостей щодо конкретизації мети; в даному випадку ОСОБА_1 не є особою до якої застосовується спірні рішення та не є суб`єктом правовідносин, на права та обов`язки якого впливає дія даних актів, тому у нього відсутні правові підстави для оскарження рішень виконавчого комітету міської ради; виконавчим комітетом Коростишівської міської ради, при прийнятті оскаржуваних рішень було дотримано норм чинного законодавства та Регламенту.
Позивач відповіді на відзив не подав.
Треті особи пояснень щодо позову або відзиву не подали.
Позивач 05.03.2024 подав клопотання про долучення доказів (а.с.112-128), в задоволенні якого судом в судовому засіданні 12.03.2024 (а.с.133) було відмовлено на підставі ч.8 ст. 79 КАС України, оскільки докази подані без обґрунтування позивачем неможливості їх подання у встановлений ч. 2 ст. 79 КАС України строк.
В судовому засіданні:
- позивач та його представник просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позові, та пояснили, що треті особи звернулися із заявами про встановлення ТС до відповідача 26.10.2023, а спірні рішення прийняті 30.10.2023; при прийнятті спірних рішень був порушений регламенту роботи виконавчого комітету щодо погодження проектів цих рішень та строків їх оприлюднення (а.с.139-140);
- представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві на позов, та пояснили, що регламент роботи виконавчого комітету при прийнятті спірних рішень порушений не був, проекти спірних рішень були розроблені та погоджені відповідними особами і розміщенні на офіційному сайті Коростишівської міської ради (а.с.181-187);
- третя особа ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову (інші треті особи не прибули);
- суд за згодою учасників справи, які прибули в засідання, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Проаналізувавши та оцінивши досліджені докази у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справ (а.с.31-34, 68-79,86-90, 208-210) та не заперечується учасниками справи, позивач є членом громади міста Коростишів; до відповідача із заявами про можливість розміщення тимчасових споруд за адресою АДРЕСА_1 , до яких додали виписки з ЄДР та графічні матеріали бажаного місця розташування, звернулися:
- ФОП ОСОБА_2 -24.10.2023;
- ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ПП "Бролія" - 26.10.2023.
Розпорядженням міського голови від 26.10.2023 № 279 (а.с.82-83) було скликано засідання виконавчого комітету Коростишівської міської ради 30 жовтня 2023 року на розгляд засідання якого винесені, крім інших, питання про надання погодження на встановлення по АДРЕСА_1 тимчасових павільйонів в кількості:
- ФОП ОСОБА_2 - два;
- ФОП ОСОБА_3 - один;
- ФОП ОСОБА_4 - один;
- ПП "Бролія" - два.
30.10.2023 виконавчим комітетом Коростишівської міської ради від за наслідками розгляду вказаних заяв третіх осіб були прийняті рішення про надання попереднього погодження на встановлення тимчасових павільйонів на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 в кількості:
- № 292 - ФОП ОСОБА_2 - два (а.с.15);
- № 307 - ФОП ОСОБА_3 - один (а.с.16);
- № 308 - ФОП ОСОБА_4 - один (а.с.17);
- № 309 - ПП "Бролія" - два (а.с.18).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97), Регламентом роботи виконавчого комітету та виконавчих органів Коростишівської міської ради (а.с.3-11), затвердженим рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.01.2022 № 13 (далі - Регламент).
Щодо твердження відповідача, що в даному випадку ОСОБА_1 не є особою до якої застосовується спірні рішення та не є суб`єктом правовідносин, на права та обов`язки якого впливає дія даних актів, тому у нього відсутні правові підстави для оскарження рішень виконавчого комітету міської ради, то суд вважає його хибним виходячи з наступного.
За змістом частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди (частина 4 статті 125 Конституції України).
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У Рішенні від 25 листопада 1997 року № 6-зп Конституційний Суд України зазначив, що частину 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У пунктах 8 - 9 частини 1 статті 4 КАС України визначено позивача як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкта владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідачем же може бути суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інша особа, до якої звернена вимога позивача.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Вищенаведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 822/450/16, від 10 лютого 2021 року у справі № 640/14623/20, від 18 березня 2021 року у справі № 826/3932/17, від 19 травня 2021 року у справі № 826/13229/16, від 21 грудня 2021 року у справі № 370/2759/18, від 14 лютого 2022 року у справі № 210/3729/17, від 28 липня 2022 року у справі № 640/31850/20.

Статтею 7 Основного Закону передбачено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

У свою чергу, згідно зі статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частина 1 статті 140 Конституції України закріплює, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до частини 3 цієї ж статті місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

У Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені також у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

При цьому, у постановах Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 260/1815/21, від 01 вересня 2022 року у справі № № 440/7210/2, від 01 грудня 2022 року у справі № 340/6113/21, від 01 лютого 2023 року у справі № 260/2284/21 та від 14 лютого 2023 року у справі № 580/1374/22 викладено висновок про відсутність органу, уповноваженого здійснювати контроль, зокрема, звертатися до суду з позовом до органу місцевого самоврядування для оскарження його рішень, дій або бездіяльності у разі порушення останнім інтересів територіальної громади.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 75 Закону № 280/97 органи та посадові особи місцевого самоврядування є підзвітними, підконтрольними і відповідальними перед територіальними громадами. Вони періодично, але не менш як два рази на рік, інформують населення про виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку, місцевого бюджету, з інших питань місцевого значення, звітують перед територіальними громадами про свою діяльність.

Згідно з положеннями частини 10 статті 59 Закону № 280/97 акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Надаючи офіційне тлумачення цієї норми права в аспекті положень статті 114 Конституції України, Конституційний Суд України у Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначив, що зі змісту частини 2 статті 144 Конституції України та частини 10 статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку.

Отже, відповідна сільська, селищна та міська рада є підзвітною, підконтрольною та відповідальною перед територіальною громадою; під час прийняття будь-яких рішень орган місцевого самоврядування має керуватися та діяти, головним чином, інтересами жителів територіальної громади, а тому прийняття рішення всупереч інтересам громади може бути підставою для оскарження такого рішення у судовому порядку.

Аналіз же положень статті 5 (єдиним джерелом влади в Україні є народ, який здійснює владу безпосередньо і через, зокрема, органи місцевого самоврядування) та статті 140 (місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування) Конституції України дозволяє зробити висновок, що органи місцевого самоврядування, гарантуючи, у першу чергу, принципи законності, транспарентності (прозорості) та вторинності своїх владних повноважень від влади народу (мешканців відповідної територіальної громади, які обрали відповідні представницькі органи) є зацікавленими у тому, щоб підтримувати ініціативу щодо здійснення контролю за їх діяльністю з боку адміністративного суду, збільшуючи довіру до своєї діяльності та рішень.

Судовий захист з боку адміністративного суду є найбільш ефективним механізмом захисту прав та інтересів громадян, інших фізичних та юридичних осіб, а також державних (суспільних) інтересів у випадку їх порушення з боку будь-якого суб`єкта, оскільки особливостями адміністративного судочинства є: заборона відмови в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (частина 4 статті 6 КАС України); лише адміністративний суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, суспільних інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України); лише адміністративний суд зобов`язаний вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина 4 статті 9 КАС України).

Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 822/450/16, від 18 травня 2022 року у справі № 826/12131/17 та від 01 вересня 2022 року у справі № 520/16518/2020, адміністративний суд, у випадку необхідності перевірки дотримання суб`єктами владних повноважень гарантованих особі прав, зокрема, наданих статтями 13, 23, 50, 54 Конституції України у правовідносинах, пов`язаних із захистом публічного (суспільного) інтересу, повинен застосовувати широке тлумачення поняття "охоронюваний інтерес". За загальним правилом, такий інтерес включає, у тому числі захист економічних, культурних прав, права на безпечне для життя і здоров`я довкілля, створення умов для комфортного та безпечного проживання на території відповідного населеного пункту.

Також суд враховує Рекомендацію № R(87)16 Комітету міністрів Ради Європи щодо адміністративних процедур, які зачіпають велику кількість осіб (прийнято Комітетом міністрів 17 вересня 1987 року; Recommendation № R(87)16 of the Committee of ministers to member states on administrative procedures affecting a large number of persons), що визначає такі принципи прийняття адміністративних актів, що мають вплив на велику кількість осіб, зокрема:

- пропозиція прийняття відповідного акта повинна бути донесена до зацікавлених осіб у доступній та відкритій формі і таким чином, щоб це забезпечувало поінформованість зацікавлених осіб про можливий вплив від прийняття акта на їх права, свободи та інтереси;

- беручи до уваги об`єкт та наслідки пропонованого адміністративного акта, статус або кількість зацікавлених осіб, компетентний орган може прийняти рішення про те, що процедура участі триватиме за однією або кількома з таких форм: a) письмові спостереження; b) приватні чи публічні слухання; c) представництво в дорадчому органі компетентного органу;

- адміністративний акт повинен бути доведений до відома громадськості та відповідне повідомлення повинно містити інформацію про основні висновки, що випливають із процедури прийняття акта; мотиви прийняття адміністративного акта; інформацію про способи заперечення проти прийняття адміністративного акта та строк, протягом якого вони повинні бути використаним.

Крім того, Рекомендації № R(87)16 визначають, що адміністративний акт, що має вплив на велику кількість осіб, повинен обов`язково підлягати судовому контролю, який здійснюється з належним урахуванням прав та інтересів зацікавлених осіб, зокрема, шляхом забезпечення участі представників таких осіб у судовому розгляді справи, її апеляційному перегляді, та повідомленням про розгляд справи шляхом публічного оголошення.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі № 140/13065/21.

Як вже зазначалось в цьому рішенні, у даній справі ОСОБА_1 оскаржуються рішення виконавчого комітету Ради про надання третім особам погоджень на встановлення на території м. Коростишева (по вул. Київській, 129) тимчасових споруд (павільйонів).

При цьому, встановлення споруд, тим більше на центральній вулиці, є важливим питанням, що стосується інтересів усіх членів громади, формує "обличчя" міста. Ці інтереси можуть суттєво відрізнятися і конкурувати, тому їх врахування є важливим для запобігання конфліктів та збереження громадського ладу.

За таких обставин, спірні рішення відповідача мають вплив (прямий або опосередкований) на інтереси всіх членів громади, у тому числі і ОСОБА_1 , як мешканця м. Коростишева, та у випадку їх протиправності призведуть до порушення прав цих осіб, що, в свою чергу, є достатнім для звернення до суду.

Надаючи ж оцінку правомірності прийнятих виконавчим комітетом Ради спірних рішень як таких, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В статті 1 Закону № 280/97 закріплено визначення виконавчих органів рад та передбачено, що ними є органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень (частина 1 статті 51 Закону № 280/97).

З огляду на приписи частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 52 Закону № 280/97 виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Те що питання, за наслідками розгляду яких прийняті спірні рішення, є питанням містобудування, яке розглядає і вирішує виконавчий комітет Коростишівської міської ради, учасники справи не заперечують.

Відповідно до п. 6 розділу 1 Регламенту, проекти актів та акти виконавчих органів Коростишівської міської ради підлягають оприлюдненню у порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації",проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Відповідачем належних доказів того, що проекти спірних рішень були оприлюднюються ним не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття, не надано.

Не є таким доказом доданий до відзиву скріншот з офіційного сайту Коростишівської міської ради (а.с.54), оскільки з нього не вбачається, коли саме були оприлюднені проекти спірних рішень.

При цьому суд враховує, що заяви третіх осіб були подані 24, 26 жовтня 2023 року, а спірні рішення за наслідками їх розгляду прийняті 30 жовтня 2023 року, тобто менш ніж через 10 робочих днів з дня находження заяв.

Таким чином судом встановлено, що спірні рішення були прийняті з порушенням порядку їх прийняття, встановленим ч. 4 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та п. 6 розділу 1 Регламенту.

В розділі 5 "Порядок підготовки, погодження, ухвалення рішень виконавчого комітету" Регламенту зазначено:

"14. Проекти рішень в обов`язковому порядку погоджуються:

- з питань комунальної власності, тарифів, платних послуг, з питань житлово-комунального господарства та благоустрою - з начальником відділу економічного розвитку, житлово-комунального господарства та благоустрою міської ради;

- з питань регуляторної політики з начальником відділу правової та кадрової роботи міської ради;

- з фінансових питань, в тому числі з питань, що передбачають укладення договорів виконавчими органами міської ради, схвалення проектів міських програм - з начальником фінансового управління, з начальником фінансово-господарського відділу міської ради;

- з питань містобудування та земельних ресурсів - з начальниками сектору містобудування та архітектури, відділу земельних відносин та екології міської ради."

Доводи позивача, що проекти спірних рішень не були погоджені, як то передбачено п. 14 розділу 5 Регламенту, начальником відділу містобудування та архітектури спростовуються тим, що проектах на проектах спірних рішень (а.с.92-93) наявний підпис ОСОБА_6 , на якого розпорядженням міського голови від 26.09.2023 № 278-к (а.с.188), покладено виконання обов`язків начальника відділу містобудування та архітектури з 27.09.2023.

Щодо твердження позивача про те, що в голосуванні за спірні рішення приймала участь особа, яка не входить до складу виконкому - ОСОБА_5 , то суд вважає його хибним, оскільки ОСОБА_5 станом на 30.10.2023 був секретарем міської ради (а.с.64,189-192), а відповідно до частини 4 статті 51 Закону № 280/97 секретар сільської, селищної, міської ради входить до складу виконавчого комітету відповідної ради за посадою.

При цьому суд звертає увагу, що проекти спірних рішень містять інформацію, передбачену п. 5 розділу 5 Регламенту,

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Відтак, враховуючи все наведене в цьому рішенні в сукупності, суд вважає, що відповідачем не доказано, що спірні рішення прийняті з дотриманням ч. 4 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та п. 6 розділу 1 Регламенту, а тому ці рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки позов задоволено, то відповідно до приписів ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 4294,40 грн (а.с.23), слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , номер НОМЕР_1 ) до Коростишівської міської ради (вул. Дарбіняна, 11, м. Коростишів, Житомирська обл., 12500, код 04053660), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ФОП ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), ФОП ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), ПП "Бролія" (вул. Петра Болбочана, 58, с. Оліївка, Житомирська область,12402), задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 30.10.2023 № 292, № 307, № 308 та № 309 про надання погоджень на встановлення тимчасових павільйонів по АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4294,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Коростишівської міської ради

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк