Справа № 420/18631/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/18631/24

Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

Час і місце ухвалення:25.11.2024 р. м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС-М`ЯСТОРГ» звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області в якому просило суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №19 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин» та законодавства про харчові продукти та корми від 05.10.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що доводи посадових осіб щодо створення з боку позивача будь-яких перешкод та недопущення їх до перевірки, суперечать реальним обставинам цієї справи. Позивач зазначив, що ним не було вчинено перешкод у здійсненні працівниками відповідача позапланової перевірки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ткач Т.А. про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Також, в апеляційній скарзі апелянт просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції щодо стягнення судових витрат на адвоката.

Апелянт зазначив, що оскільки вимоги про стягнення судових витрат на адвоката є похідними від основної позовної вимоги, а тому є такими, що не підлягають задоволенню у разі прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.

В свою чергу до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначив, що додаткове рішення по справі є невід`ємною частиною основного (первісного) судового акта, а відтак відсутність підстав для скасування первісного рішення суду від 07.11.2024 року автоматично зумовлює неможливість скасування додаткового рішення від 25.11.2024 року.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підставі частин 4-7 цієї статті КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами частини 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладено у постанові Верховного Суду по справі № 520/7431/19.

З матеріалів справи встановлено, що 15.05.2024 року між АО «Адвокатська компанія «Якових та Партнери» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе обов`язки надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта (п. 1 договору)

Клієнт бере на себе зобов`язання особисто своєчасно оплачувати адвокату вартість його послуг по виконанню цього договору про надання правових (юридичних) послуг у відповідності з додатковою угодою до договору (п. 4 договору)

Судом встановлено, що відповідно до додаткової угоди від 15.05.2024 року п. 1 визначено, що гонорар адвоката на представництво інтересів клієнта в ООАС складає 12000,00 грн та підлягає сплаті на банківський рахунок АО протягом 10 днів з дня набрання законної сили рішення суду першої інстанції за результатом розгляду справи.

Пунктом 2 передбачено, що представництво інтересів клієнта в ООАС включає в себе:

- підготовку і подання до суду позовної заяви;

- супровід справи та участь у судових засіданнях у суді першої інстанції.

Також, судом встановлено, що за фактом наданих послуг між АО та клієнтом 07.11.2024 року підписано Акт виконаних робіт, згідно з яким, АО було надано такі послуги:

1. Підготовлено і подано до суду позовну заяву 3год/3750 грн;

2. Підготовлено і подано до суду клопотання про залишення відзиву без розгляду 30хв/624 грн;

3. Підготовлено і подано до суду відповідь на відзив 1 год/1250 грн;

4. Прийнято участь у судовому засіданні 30.07.2024 1 год/1250 грн;

5. Підготовлено і подано до суду клопотання про витребування доказів 21хв/440 грн;

6. Прийнято участь у судовому засіданні 06.08.2024 року 1год/1250 грн;

7. Прийнято участь у судовому засіданні 17.09.2024 року 1год/1250 грн;

8. Підготовлено і подано до суду пояснення по справі 45хв/936 грн;

9. Прийнято участь у судовому засіданні 07.11.2024 року 1год/1250 грн.

Суд першої інстанції дослідивши надану заяву та докази дійшов висновку, що визначений представником позивача розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у сумі 12000 грн. є не співмірним із складністю справи, оскільки є завищеним, а тому стягнув витрати, які належать відшкодуванню за рахунок відповідача, з урахуванням заперечень відповідача, у сумі 4000 грн.

В апеляційній скарзі апелянт фактично не оскаржує суму судових витрат стягнуту судом першої інстанції, а лише зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат за правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. є похідною від позовних вимог по суті спору, а тому у випадку відмови в задоволенні позову така вимога задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, враховуючи, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 р. у цій справі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 р. про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 залишено без змін, а отже не підлягає скасуванню і додаткове рішення суду першої інстанції.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.05.2021 у справі № 911/132/14: «додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта (ухвали, рішення, постанови), є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати».

Відповідно до постанови Верховного Суду від 24.05.2023 року по справі № 910/18250/16: «процесуальний інститут додаткового рішення є засобом усунення невизначеності висновків суду щодо заявлених вимог та неповноти основного судового рішення».

З наведених позицій Верховного Суду слідує, що додаткове рішення по справі є невід`ємною частиною основного (первісного) судового акта, а відтак відсутність підстав для скасування первісного рішення суду від 07.11.2024 року автоматично зумовлює неможливість скасування додаткового рішення від 25.11.2024 року за відсутності інших доводів апелянта.

Отже, дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку обґрунтовано зменшено судом першої інстанції до 4000,00 грн., апеляційна скарга не містить будь-яких доводів щодо непогодження з таким висновком суду першої інстанції, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 134, 139, 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 11 лютого 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова