Справа № 420/25954/21
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25954/21

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,

повний текст судового рішення

складено 17.08.2022, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Одеська міська рада про зобов`язання вчинити певні дії,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ СПОРУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

17 грудня 2021 року управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Одеська міська рада, в якому позивач просив суд:

- зобов`язати ОСОБА_1 привести до первинного стану об`єкт будівництва, а саме до 29,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно реконструйованого об`єкту.

В обґрунтування позову зазначено, що загальна площа будинку за адресою: АДРЕСА_1 збільшилась з 29.08 кв.м. до 99 кв.м.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.07.2011 року по справі №1519/2-4979/2011 суд визнав за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 99 кв.м.

В подальшому державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської областi Мельник Тетяною Іванівною внесено зміни до права власності (індексний номер рішення 33115229 вiд 14.07.2020), відповідно до яких загальна площа об`єкту змінилася з 99 кв.м на загальну площу 128 кв.м.

20.02.2020 року в ході проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єктi будiвництва, розташованого за адресою: провулок 1-ий Хiмiчний, 42, м. Одеса, встановлено, що відповідач виконує будiвельнi роботи з реконструкції житлового будинку, зазначеного у технiчному паспорті від 10.11.2011 лiт. «А», шляхом будівництва прибудови 1-го поверху і надбудови приміщень другого поверху та улаштування конструкції даху з покрівлею, що підтверджується матеріалами фото фіксації за відсутності відомостей стосовно реєстрації документів, які надають право на виконання будівельних робіт. При цьому, відповідачем під час перевірки не надано документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою. За результатами перевірки відносно відповідача складено, зокрема, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил з терміном на його виконання.

23.09.2021 року під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не виконані вимоги припису, а саме - не отримані документи, які дають право на виконання будівельних робіт та не демонтовано самочинно збудовану прибудову та приміщення другого поверху, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином представник позивача зазначає, що вказаний об`єкт є самочинною забудовою та підлягає безумовному знесенню.

Також представник позивача зазначає, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває справа управління до Берко О.І., державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Дурицької М.Є., державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Одеська міська рада про скасування рішень державних реєстраторів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Одеська міська рада) про зобов`язання вчинити певні дії.

На вказане рішення суду управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити адміністративний позову в повному обсязі.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. У зв`язку з викладеним, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Управлінням державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради на підставі наказу Управління №01-13/1ДАБК від 02.01.2020, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування містобудівного законодавства (вх.№01-17/32-гл вiд 28.01.2020 року) (а.с.15) та направлення для проведення позапланового заходу від 04.02.2020 №000160 (а.с.16), проведена позапланова перевірка дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єктi будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки відносно ОСОБА_1 складено акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 20.02.2020 року №000160 під час виїзду на місце за адресою: АДРЕСА_1 встановлено факт виконання будівельних робіт з реконструкції домоволодіння, зазначеного у технічному паспорті від 10.11.2011 лiт. «А», шляхом будівництва прибудови 1-го поверху і надбудови приміщень другого поверху та улаштування конструкції даху з покрівлею. Також вказано, що ОСОБА_1 під час перевірки не надав проектну документацію на будівництво та документи, які дають право на виконання будівельних робіт і документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою (а.с.17-37).

Приписом Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради від 20.02.2020 року зупинено виконання будівельних робіт з 20.02.2020 року; зобов`язано отримати, в установленому законом порядку, документи які дають будівельних робіт або привести самочинно реконструйоване домоволодіння у відповідність до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5858528 від 08.07.2013 року та технічного паспорту, виготовленого станом на 10.11.2011 року, шляхом знесення самочинно збудовано прибудови та приміщень другого поверху у термін до 20.04.2020 року (а.с.45-50).

Крім того, складено протокол від 20.02.2020 про порушення ОСОБА_1 п.1 ч.1 ст. 34, абз.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 року, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.96 КУпАП (а.с.38-44).

Постановою про адміністративне правопорушення від 05.03.2020 року №108720 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4250 грн (а.с.51-56).

09.07.2020 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської областi Мельник Тетяною Іванівною внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо домоволодіння реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, загальна площа якого складає 128 кв.м., житлова площа 97,9 кв.м. (а.с.82-84).

23.09.2021 року Управлінням державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради на підставі направлення для проведення позапланово заходу №000484 від 04.08.2021 року, складений акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 23.09.2021 року №000484 під час виїзду на місце за адресою: провулок 1-ий Хiмiчний, 42, м. Одеса встановлено не виконання ОСОБА_1 вимог припису від 20.02.2020 року, а саме: не отримання документів, які дають право на виконання будівельних робіт та не демонтував самочинно збудовану прибудову та приміщення другого поверху, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.89-106).

Постановою про адміністративне правопорушення від 30.09.2021 року №246721 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4250 грн (а.с.112-116).

Управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до суду з даним позовом про знесення самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Згідно частини першої статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (абзац 2 частини 1 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, орган державного архітектурно-будівельного контролю уповноважений видати припис про усунення порушень. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу звернутися до суду на підставі частини першої статті 38 цього Закону у зв`язку з його невиконанням.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю діє як суб`єкт владних повноважень послідовно, в чітко визначеному порядку. Зокрема, такий орган, наділений контролюючими функціями, видає припис, який є обов`язковим до виконання і може бути оскаржений до суду. Оскільки дії щодо видання припису є публічно-правовими, то й подальше звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта зумовлено правовідносинами публічно-правового характеру.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд, за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як вбачається з наведеної норми знесення об`єкта самовільного будівництва можливе лише тоді, коли мало місце істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, або істотне порушення будівельних норм і правил. При цьому, знесення застосовується тоді, коли є неможливим проведення перебудови, або коли має місце відмова від проведення перебудови.

Згідно з частиною першою статті 367 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, ознаками самочинного будівництва є: відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майно самочинним будівництвом.

Так колегією суддів під час розгляду в суді апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04.10.2023 року у справі №521/18780/21, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03.12.2024 року, відмовлено у задоволенні позову управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Дурицької Марії Євгенівни, державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни, за участю третьої особи Одеської міської ради про визнання незаконними, скасування рішень державних реєстраторів, внесення змін до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно.

Так, під час судового провадження у справі №521/18780/21 Малиновським районним судом м. Одеси та Одеським апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 набув право власності на спірний будинок на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2003 року (справа № 2-7379/03), у відповідності до якого за відповідачем визнано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 29,8 кв.м.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2011 року по справі № 1519/2-4979/2011 року за відповідачем ОСОБА_1 визнано право власності на реконструйований будинок загальною площею 99 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці площею 194 кв.м.

Під час розгляду справи №521/18780/21 Одеським апеляційним судом було враховано обставини, встановлені рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2011 року по справі № 1519/2-4979/2011 року, а саме: під час експлуатації будинку позивач здійснив його реконструкцію, в результаті якої загальна площа збільшилась з 29,8 кв.м. до 99,0 кв.м. З метою узаконення проведеної реконструкції свого будинку позивач звернувся до посадових осіб Одеської міської ради, але отримав відмову через те, що реконструкція була проведена без належно узгодженого проекту. При цьому, суд встановив, що згідно із технічним звітом ліцензованої проектної організації МЧП «Рубікон +» реконструйований житловий будинок відповідає всім існуючим будівельним нормам та правилам, не порушує права інших осіб та підлягає подальшій експлуатації.

06 липня 2013 року державний реєстратор Дурицька М.Є. на підставі рішення суду внесла до державного реєстру запис про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок за адресою: за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 99 кв.м.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, що є необхідним для підтвердження права власності, і самостійного значення для виникнення права власності немає, оскільки визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Відповідно до ст.41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Зазначені конституційні положення деталізовані, зокрема у ст.319 ЦК України, яка гарантує, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону та відповідають моральним засадам суспільства; держава не втручається у здійснення власником права власності, але діяльність власника може бути обмежена чи припинена у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, власність не тільки надає переваги власнику, а й покладає на нього низку обов`язків перед суспільством та державою. Поняття «власність зобов`язує» пов`язане з принципом поєднання інтересів власника та інших осіб, обов`язком використовувати власність у своїх інтересах з неухильним обов`язком поважати інтереси всього суспільства.

Саме до вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 15 листопада 2019 року у справі № 826/198/16.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління державного архітектурного-будівельного контролю Одеської міської ради без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька