Справа № 160/32254/24
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
05.12.2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просила:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період вимушеного прогулу на посаді заступника начальника міського відділу освіти Першотравенської міської ради з 01.09.2006 року по 01. 03.2010 року.
10.12.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 25.12.2024 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
26.12.2024 року в системі «Електронний суд» надійшов відзив, в якому представник ГУ ПФУ в Дніпропетровській області просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що правовідносини між сторонами з питання здійснення перерахунку пенсії не виникали, відповідно Головне управління не приймало рішення про відмову проведення перерахунку пенсії. Також представник зазначив, що дійсно до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.09.2006 року по 01.03.2010 року, з огляду на те, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 .Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) відсутня інформація про нарахований дохід та сплачені внески за період з жовтня 2006 року по лютий 2010 року. Суму заробітку, нарахованого на виконання судового рішення в розмірі 13 035 грн, та внесків на державне пенсійне страхування відображено в березні 2010 року. Відповідно до страхового стажу зараховано один місяць в якому відбулося нарахування та сплата внесків, а саме березень 2010 року.
03.01.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача посилалася на те, що відповідач направивши лист від 29.07.2024 року до особистого кабінету позивача про розгляд заяви позивача на підставі Закону України «Про звернення громадян» діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком № 22-1, що свідчить про протиправність дій відповідача. А тому, належним і ефективним способом захисту є як вимога про визнання неправомірної дії владного суб`єкта з приводу відмови, так і вимога про визнання протиправною відмови, оформленої відповідним письмовим документом, зокрема, і листом. Доводи відповідача, що він не приймав рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з жовтня 2006 року по лютий 2010 року є безпідставними, позивач відмовив позивачу у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу, що свідчить про протиправність дій відповідача. Просила позов задовольнити.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
02.07.2024 року позивач через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.09.2006 року по 24.03.2010 року на посаді заступника начальника міського відділу освіти, оскільки цей період не включений до загального стажу позивача для визначення права на пенсії.
Отже між сторонами виник з приводу не зарахування певного періоду до страхового стажу.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 04.06.2019 року №2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй. Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012). За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011. Держава Україна, як учасниця Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, визнає право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування, і може встановлювати тільки такі обмеження цього права, які визначаються законом, і лише остільки, оскільки це сумісно з природою зазначеного права, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві.
Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З наданої позивачем копії вкладишів до трудової книжки від 16.08.1975 року та від 24.03.2010 року вбачаються наступні записи:
- 28.08.2006 року позивач звільнена у зв`язку зі скороченням штату працівників (запис № 11, наказ № 46-к від 28.08.2006р.);
- 29.09.2006 року розпочата виплата по безробіттю (запис № 12, наказ від 29.09.2006 року);
- 23.09.2007 припинено виплату допомоги по безробіттю (запис № 13, наказ від 07.09.2024 року);
- 24.03.2010 року запис за № 11 вважати недійсним (запис № 14, наказ № 14-к від 26.02.2010 року);
- 25.03.2010 року позивач поновлена на посаді заступника начальника міського відділу освіти з 28.08.2006 року (запис № 15, наказ № 74/1 від 25.03.2010 року);
- 14.10.2011 року позивач звільнена у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (запис № 16, наказ № 116-к від 14.10.2011 року).
З поданих представником позивача доказів вбачається, що з вересня 2008 року в провадженні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Першотравенської міської ради та відділу освіти виконавчого комітету Першотравенської міської ради про визнання нечинним та скасуванням наказу про звільнення з посади державного службовця.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2009 року визнано незаконним наказ № 46-к від 28.08.2006 року виконуючого обов`язки начальника міського відділу освіти про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника міського відділу освіти та скасувати його, поновлено позивача на посаді заступника начальника міського відділу освіти виконкому Першотравенської міськради з 28.08.2006 року та зобов`язано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2006 року по 27.08.2007 року.
У розрахунку заробітної плати, зарахованої для визначення середньомісячної зарплати для обрахунку розміру пенсії, зарахована зарплата з 01.01.2006 року по 31.08.2006 року та з 01.03.2010 року по 31.03.2010 року у розмірі 13 035грн.
В індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відображено суму заробітку для нарахування пенсії: 01.03.2010 року по 31.03.2010 року у розмірі 13 035грн.
Представник позивача у позовній заяві посилається на те, що до суми 13 035грн. увійшла заробітна плата, виплачена позивачу за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2006 року по 01.03.2010 року на підставі судового рішення про поновлення на роботі і доказів протилежного відповідачем суду не надано.
Верховний Суду у справі № 580/2613/19 зробив висновок про безперервність страхового стажу особи, поновленої на роботі після незаконного звільнення. Також, суд зазначив, що стаж особи, яка була незаконно звільнена, а потім поновлена, вважається безперервним, а сама особа - застрахованою.
Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 року у справі № 171/49/17 зробив висновок, оскільки середня заробітна плата за час вимушеного прогулу виплачена позивачу роботодавцем, яким відраховано обов`язкові страхові внески з такої заробітної плати, то зазначений період відповідає визначенню страхового стажу, а тому підлягає врахуванню при вирішенні питання щодо призначення пенсії позивачу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги таким, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 968грн. 96коп., що документально підтверджується квитанцією № 3153-0997-1204-8503 від 05.12.2024 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 968грн. 96коп. з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період вимушеного прогулу на посаді заступника начальника міського відділу освіти Першотравенської міської ради з 01.09.2006 року по 01. 03.2010 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець