Справа № 168/61/25
Суддя: Малюта А. В.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 168/61/25
Провадження № 2-а/168/3/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року сел. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого -судді Малюти А.В.,

секретаря судового засідання - Сулеви Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Стара Вижівка справу за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Матвєєвої Тетяни Сергіївни до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

учасники справи в судове засідання не з`явилися,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Матвєєва Т.С. звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просила суд визнати постанову № 2561 від 30 грудня 2024 року, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., визнати незаконною та скасувати. Провадження у праві про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 просила суд закрити.

Адміністративний позов мотивований тим, що 30 грудня 2024 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 виніс постанову № 2561 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Матвєєва Т.С. обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що відповідно до постанови № 2561 від 30 грудня 2024 року відповідача 06 вересня 2024 року останній під час дії особливого періоду військовозобов`язаному ОСОБА_1 направив повістку поштовим зв`язком на підставі підпункту 2 пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року та виконання Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69 /2022 «Про загальну мобілізацію», від 01 травня 2023 року, №255/2023 « Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 05 лютого2024 року № 50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 23 липня 2024 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» прибути на 08 год.00 хв. 20 вересня 2024 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 для звірки даних в особливий період . Днем отримання такого поштового відправлення повістки військовозобов`язаним ОСОБА_1 адвокат Матвєєва Т.С. вважала відмітку про отримання поштового відправлення 26 вересня 2024 року.

В подальшому представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Матвєєва Т.С. зазначила, що на думку ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , будучи оповіщеним не прибув у визначений йому час до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач вважав, що позивач порушив вимоги абзацу 7 частини 1 статті 22 цього Закону (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк). Тому ІНФОРМАЦІЯ_4 вважав, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Матвєєва Т.С. зазначила, що позивачем ОСОБА_1 подавалося до ІНФОРМАЦІЯ_3 клопотання про застосування положень статті 38, пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, що було проігноровано останнім. Вважає адміністративне правовопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП не є триваючим. Бо оскільки для того , щоб адміністративне правопорушення було триваючим, то виклики до ІНФОРМАЦІЯ_3 мали б бути оформлені одним документом на кожен календарний день протягом двох і більше днів.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Матвєєва Т.С. вважає, що строк накладення адміністративного стягнення сплив 27 листопада 2024 року. Тому ,відповідно, провадження має бути закрито згідно пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП. Бо За змістом статті 38 КУпАП - адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення.

Тому, адвокат Матвєєва Т.С. вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесена всупереч вимогам кодексу України про адміністративні правопорушення. А,отже, має бути скасована, а провадження по справі закрите.

Відповідачі відзиву на позов не подали.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Судові витрати залишив за собою.

Представники відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 в судові засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, клопотань та пояснень щодо позову не подавали.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 10 січня 2025 року Старовижівського районного суду прийнято до розгляду адміністративний позов,відкрито провадження. Призначено судове засідання на 10 год. 00 хв. 20 січня 2025 року. Витребувано від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 справу про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача копії документів, що витребовувалися судом, надати в строк до 20 січня 2025 року.

Ухвалою Старовижівського районного суду від 20 січня 2025 року справу було відкладено на 10 год. 00 хв. 10 лютого 2025 року. Оскільки були відсутні відомості про вручення ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Залучено до участі в справі ІНФОРМАЦІЯ_8 в якості співвідповідача. Визначено залученому співвідповідачу- ІНФОРМАЦІЯ_2 п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали та копії позовної заяви з додатками для подання відзиву на позов. Повторно витребувано в строк до 10 лютого 2025 року від відповідача- ІНФОРМАЦІЯ_1 справу про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1

05 лютого 2025 року відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_9 листом № 1599 від 30 січня 2025 року надав належним чином завірені копії матеріалів адміністративної справи № 2561 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Копію ухвали суду від 20 січня 2025 року Старовижівського районного суду Волинської області відповідачі отримали. Що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідачів про розгляд справи та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів. Тому суд вважає, що відповідачам відомо про розгляд даної справи у суді.

Оскільки судом було роз`яснено відповідачам наслідки неподання відзиву на позов, то неподання суб`єктами владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, суд кваліфікує як факт визнання відповідачами позову (частина 4 статті 159 КАС України).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги КАС України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи.

Перешкод для вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, судом не встановлено.

На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, в зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Фактичні обставини встановлені Судом.

З постанови № 2561 від 30 грудня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, винесеної тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , вбачається, що 06 вересня 2024 року військовозобов`язаному позивачу ОСОБА_1 було надіслано повістку № 486 без зазначення її дати поштовим зв`язком про те, щоб останній мав прибути на 08.00 год. 20 вересня 2024 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Днем отримання такого поштового відправлення (повістки) відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_4 у оскаржуваній його постанов, вважає 26 вересня 2024 року, що підтверджується інформацією від поштового оператора.

Оскільки позивач ОСОБА_1 , на зазначену дату та час до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, то відповідач - вважає, що ОСОБА_1 порушив абзац 7 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На що посилається як у протоколі № 2561 від 11 грудня 2024 року, так і у оскаржуваній постанові № 2561 від 30 грудня 2024 року. Також відповідач посилається і на абзац 1 частини 1 статті 22 (у протоколі) та на частину 2 статті 26 ( у постанові) Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Тому ІНФОРМАЦІЯ_4 вважає у своїй постанові № 2561 від 30 грудня 2024 року, що позивач ОСОБА_1 порушив частину 3 статті 210-1 КУпАП. Бо факт належного оповіщення позивача ОСОБА_1 та його вина підтверджується протоколом № 2561 від 11грудня 2024 року, довідкою з ЄДРП ВР «Оберіг», рапортом оператора відділення обліку мобілізаційної роботи п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , старшого сержанта ОСОБА_5 , зверненням щодо доставляння громадян, які вчинили адмінправопорушення для складання протоколів про адмінправопорушення молодшого лейтенанта ОСОБА_6 .

Через що відповідачем було постановлено притягнути позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено на останнього штраф у сумі 17000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований та проживаючий АДРЕСА_1 , відповідно до реєстраційної картки обліку перебуває на обліку п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вид обліку: рядовий, сержантський і старшинський склад запасу, є військовозобов`язаним.

Із зауважень позивача до протоколу № 2561 від 11грудня 2024 року про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач ОСОБА_1 поштового повідомлення не отримував. А про явку в ТЦК та СП дізнався, коли прийшов оформляти відстрочку.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не погоджувався із мотивацією відповідача у протоколі № 2561 від 11грудня 2024 року про адміністративне правопорушення, то подавав до ІНФОРМАЦІЯ_3 клопотання про застосування положень статті 38, пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, яке було проігноровано ІНФОРМАЦІЯ_4 . Бо позивач вважав адміністративне правовопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП не є триваючим. Оскільки для того, щоб адміністративне правопорушення було триваючим, то виклики до ІНФОРМАЦІЯ_3 мали б бути оформлені одним документом на кожен календарний день протягом двох і більше днів.

Оцінка Суду.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення щодо визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. Обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено частиною 2 статті 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини3 статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

У частині 1 статті 210-1 КУпАП визначена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм іншого нормативного акту.

Згідно із частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із абзацом. 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17березня 2014року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24 лютого 2022року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначеного чіткого порядку припинення особливого періоду.

Тобто, з 18 березня 2014року. і по теперішній час в Україні діє особливий період.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022року № 1487.

Згідно пункту 2 частини1 додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з пунктом 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі ні ІНФОРМАЦІЯ_9 ні ІНФОРМАЦІЯ_8 у встановлені судом строки відзив на позов не подали. Оскільки судом було роз`яснено наслідки неподання відзиву на позов, то Старовижівський районний суд відповідно до частини 4 статті 159 КАС України, неподання суб`єктами владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікує як факт визнання відповідачами позову.

Відповідно до статті 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим кодексом та іншими законами України.

Як раніше зазначалося судом диспозиція статті 210-1 частини З КУпАП є бланкетною, норма є відсилочною. Тому при складенні постанови та кваліфікації слід здійснювати посилання на конкретний пункт, конкретної статті Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», а не на закон в цілому. За вказаних умов, не можливо встановити суть адміністративного правопорушення, в постанові не відображено об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення. Фабула протоколу (відображення суті правопорушення) не містить в собі посилання на порушення ОСОБА_1 конкретного пункту нормативно-правого акта (постанови КМУ),закону якими визначено коло обов`язків на період особливого стану на території України.

Тому ні в протоколі, ні в оскаржуваній постанові не конкретизовано суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 частини 3 КУпАП. Зокрема, не вказано, які саме правила щодо військового обліку порушено.

А посилання відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 на абзац 7 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як у протоколі № 2561 від 11 грудня 2024 року так і у оскаржуваній постанові № 2561 від 30 грудня 2024 року суд до уваги не бере, бо абзацу 7 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» взагалі не існує. Адже такої кількості абзаців у частині 1 статті 22 цього Закону України взагалі немає.

Окрім того, сам протокол № 2561 від 11 грудня 2024 року складено із порушенням. Як встановлено судом і не заперечується сторонами факт нез`явлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачу стало відомо 26 вересня 2024 року. А сам протокол про адміністративне правопорушення було складено по цьому факту лише 11 грудня 2024 року, тобто через 2 місяці та 14 днів з моменту виявлення цієї обставини. Що є порушенням статті 254 КУпАП. Бо відповідно до вказаної статті про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Чого відповідачем зроблено не було.

Оскільки протокол № 2561 від 11 грудня 2024 року складено із порушенням, а його складення відповідно до статей 256,258 є обов`язковим. Адже якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. А позивач ОСОБА_1 не погоджувався із притягненням його до адміністративної відповідальності за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тому суд висновує про те, що постанова № 2561 від 30 грудня 2024 року, винесена тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 підлягає скасуванню як протиправна.

Окрім того, судом встановлено також і те, що позивач ОСОБА_1 про явку у ІНФОРМАЦІЯ_3 про прибуття на 08.00 год. 20 вересня 2024 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином повідомлений не був. Бо із зауважень позивача до протоколу № 2561 від 11грудня 2024 року про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач ОСОБА_1 поштового повідомлення не отримував. А про явку в ТЦК та СП дізнався, коли прийшов оформляти відстрочку. З огляду на те, що в довідці про повернення та зазначення причин повернення листа п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 яким надсилався виклик позивачу ОСОБА_1 зазначено - лист повернуто за закінченням терміну зберігання, суд висновує, що ОСОБА_1 належним чином про явку повідомлений не був.

Тому суд вважає, що постанова № 2561 від 30 грудня 2024 року, винесена тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 підлягає скасуванню як протиправна.

Разом з тим, суд відхиляє мотивацію представник позивача ОСОБА_1 - адвоката Матвєєвої Т.С., що строк накладення адміністративного стягнення сплив 27 листопада 2024 року. Тому, відповідно, провадження має бути закрито згідно пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП. Бо За змістом статті 38 КУпАП - адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення.

Бо відповідно до частини 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 2101 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. А не протягом 2 місяців і що строк накладення адміністративного стягнення сплив 27 листопада 2024 року, як це зазначає представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Матвєєва Т.С.

Разом з тим, суд погоджується із твердженням останньої про те, що у даному випадку неявка позивача ОСОБА_1 на 08.00 год. 20 вересня 2024 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що відповідач дізнався 20 вересня 2024 року а про повідомлення про виклик, яке не отримав позивач 26 вересня 2024 року, не є триваючим.

Бо триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17.

З огляду на те, що правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого, та на час винесення спірної постанови відповідача закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у частині 7 статті 38 КУпАП, відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності. Адже кінцевий строк накладення відповідачем адміністративного стягнення на позивача сплив 20 грудня 2024 року. Що узгоджується із висновком Верховного Суду у справі адміністративного провадження у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (постанова від 11 грудня 2018 року,справа №242/924/17, адміністративне провадження №К/9901/38815/18).

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі жодним чином не заперечили всіх обставин, стверджених позивачем, зокрема допущення ними процесуальних порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому, за вказаних вище обставин, права позивача, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушені діями відповідачів щодо винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень скасовує постанову і закриває справу.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не подано відзив на позов, що свідчить про фактичне визнання позовних вимог у відповідності до частини 4 статті 159 КАС України. А тому суд висновує про те, що позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Матвєєвої Т.С. підлягають задоволенню, постанова № 2561 від 30 грудня 2024 року, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн., підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи клопотання позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

З цих підстав,

керуючись статтями 5, 6, 8, 9, 19, 25, 77, 194, 211, 229, 241, 242, 245, 246, 286 КАС України,

статтями 38, 235 ,245, 246, 251, 254, 268, 280 КУпАП,

суд

У Х В А Л И В :

Позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Матвєєвої Тетяни Сергіївни до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити повністю.

Постанову № 2561 від 30 грудня 2024 року, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень, - скасувати

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, - закрити.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення ухвалене і надруковане о 10.30 год. 10 лютого 2025 року, перебуваючи в нарадчій кімнаті, в єдиному екземплярі.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 30 квітня 2020 року, орган, що видав № 0725, РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: Матвєєва Тетяна Сергіївна,РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ,тел..: НОМЕР_4 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя А.В.Малюта