Справа № 240/22224/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/22224/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Дмитро Миколайович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

11 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Матохнюка Д.Б. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційних скарг Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.05.2023 №88 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 11.07.1996 по 06.08.1996 згідно запису у трудовій книжці від 14.12.1984 серії НОМЕР_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років, відповідно статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 19.05.2023.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послались на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 19.05.2023, вважаючи, що має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до змісту статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням положення ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До заяви було додано усі необхідні, на думку позивача, документи для призначення пенсії.

Проте, позивачем було отримано від ГУ ПФУ в Житомирській області повідомлення про відмову у призначенні пенсії від 30.05.2023 в якому повідомлялось, що у зв`язку з розглядом даної заяви та наданих до неї документів 30.05.2023 винесено рішення №88 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки документально не підтверджено 3 роки постійного проживання (роботи) станом на 01.01.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення та відсутній необхідний страховий стаж

Позивач вважає таке рішення протиправним, та звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідачів.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи по 31 грудня 2017 року мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ).

За змістом п.3 ч.1 ст.11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до абзацу першого ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу п`ятого п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986.

Відповідно до положень ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Приписами п.п.5 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Частинами 3, 4 статті 15 Закону №796-ХІІ встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до довідки від 07.06.2022 №1210 виданої виконавчим комітетом Коростенської міської ради підтверджується факт того, що позивач дійсно постійно проживала в м.Коростень, Житомирської області у періоди з 20.02.1991 по 23.11.1991, з 26.11.1991 по 30.04.1998 та з 30.04.1998 по 01.12.2021 (а.с.17).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106 м.Коростень, Житомирської області віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Стосовно зарахування періодів роботи та навчання до страхового стажу, суд першої інстанції вірно відмітив, що згідно з статтею 24 Закону 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Пунктом 2 статті 24 Закону 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудового книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містять неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637 підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Згідно вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення достовірних даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останньої періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкції №58.

Пунктом 2.6 Інструкції №58 встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, відсутність печатки підприємства на записі про звільнення позивача у трудовій книжці, обов`язок заповнення якої покладається на роботодавця, не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи згідно записів трудової книжки.

Крім того, згідно записів трудової книжки позивача, судом першої інстанції встановлено, що 14.12.1984 відповідно до наказу ПР-№161-к від 12.12.1984 ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище позивача) прийняли учнем індивідуально-практичного навчання кондитера в їдальню №14 Житомирського ВРП УРПА Міністерства лісового господарства УССР в м.Радомишль Житомирської області.

01.03.1985 наказом №24-к від 04.03.1985 ОСОБА_2 переведено працювати кондитером третього розряду їдальні №4, яка розташована неподалік залізничної станції «Велідники», с. Нові Велідники, вул. Залізнична, буд.55/2, Овруцького району, Житомирської області.

17.01.1986 відповідно до наказу №13-к, виданого 11.02.1986 позивача переведено працювати кухонною робітницею їдальні №4 розташованої за вищевказаною адресою в с.Нові Велідники.

23.09.1986 відповідно до наказу №129-к від 22.09.1986 позивача переведено працювати підмінним продавцем ОРСу. При цьому, у наказі не зазначено до якого торговельного закладу переведено працювати позивача. Однак, зі слів позивача, вона у період з 23.09.1986 по 27.01.1987 працювала у магазині розташованому в с.Листвин, Овруцького району, Житомирської області.

Наказом від 27.01.1987 за №11-к позивача переведено працювати кухонною робочою їдальні №4 с.Нові Велідники, вул.Залізнична, буд. №55/2, Овруцького району, Житомирської області.

У вищевказаному закладі громадського харчування позивач працювала до 30.08.1988 і 06.09.1988, відповідно до наказу №120-к, позивач була звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку із вступом до навчального закладу на стаціонарну форму навчання, закінчення якого підтверджено дипломом серії(а.с.16).

Таким чином, у період з 26.04.1986, тобто на момент аварії на Чорнобильській АЕС, і до моменту звільнення з роботи 30.08.1988 ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_2 ), працювала в їдальні №4, яка знаходиться в с.Нові Велідники, Овруцького району, Житомирської області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ України від 23.07.1991 №106 с.Нові Велідники, Овруцького району, Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Згідно записів трудової книжки, назва населеного пункту, де працювала позивач, не вказана.

Житомирський ОРС УРСА Міністерства лісового господарства УССР неодноразово змінював свою назву. Так, 04.11.1993, відповідно до наказу ТПО Міністерства лісового господарства України від 04.01.1993 за №1, Житомирський ОРС було ліквідовано та створено Державне торгівельне виробничо-комерціалізоване підприємство Міністерства лісового господарства України «Житомир-Лісторг».

14.03.1993 позивач була звільнена з Житомирського ОРСу та переведена до Державного торгівельного виробничого-комерціалізованого підприємства Міністерства лісового господарства України «Житомир-Лісторг».

Відповідно до наказу №20 від 11.03.1994 Міністерства лісового господарства України, Державне торгівельно виробниче-комерціалізоване підприємство Міністерства лісового господарства України «Житомир-Лісторг» ліквідовано.

14.03.1994, у зв`язку із вищевказаними змінами, позивач була звільнена з Державного торгівельно виробничо-комерціалізованого підприємства Міністерства лісового господарства України «Житомир-Лісторг» та переведена до Житомирського філіалу ТСП «Діброва».

На підставі наказів Державного виробничого заготівельного підприємства «Діброва» №3 від 16.01.1995 і Житомирського ДЛГЛ №60, від 21.04.1995 Житомирська філія ДВЗП «Діброва» була ліквідована.

03.05.1995 відповідно до наказу №26-к, позивач була звільнена з роботи у зв`язку з переведенням у госпрозрахунковий відділ продовольчих товарів фірмової торгівлі Житомирського ДЛГО «Житомирліс».

04.05.1995 відповідно з наказом №1-к позивача прийнято на роботу по переведенню продавцем 3 категорії магазину №45 у м.Коростені.

10.11.1995 на підставі наказу №90-к від 10.11.1995 позивача було звільнено з роботи у зв`язку з переведенням на роботу у кооператив «Транзит» м.Коростень.

Позивачем у тексті позовної заяви зазначено, що в порушення Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5, від 18.06.2015, жодного документа, які працівники відділу кадрів повинні були передати на архівне зберігання до відповідних архівів, ними передано не було.

Вказаний факт підтверджується відповідями архівних установ на адвокатські запити представника позивача (а.с.19-27).

Таким чином, для підтвердження періоду роботу позивача на території віднесеної до зони гарантованого добровільного відселення, необхідно отримати підтвердження що вона працювала саме в населених пунктах, які віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.

28 вересня набрала чинності постанова від 27.09.2022 №1058 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637».

Документом внесено зміни до постанови Кабміну Міністрів України №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

Вказаним нормативним актом передбачено зазначено що, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до постанови від 27.09.2022 №1058 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637», позивачем додано до позовної заяви пояснення колег, які разом з позивачем працювали в їдальні №4 с.Нові Велідники, Овруцького району, Житомирської області у трудових книжках яких зазначений період та місце їхньої роботи.

Вказаними поясненнями підтверджується період роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у вищевказаний період часу.

Враховуючи вищевказане, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено той факт, що з 26.04.1986 і до 23.09.1986, з 27.01.1987 до 30.08.1988, позивач працювала в їдальні №4, що розташована в с.Нові Велідники, Овруцького району, Житомирської області.

Таким чином, у період з 26.04.1986 по 23.09.1986 позивач відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення 4 місяці та 28 днів.

І з 27.01.1987 по 30.08.1988 позивач відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення 01 рік 08 місяців і 03 дні.

Всього, з 26.04.1986 по 30.08.1988 період роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення складає понад 2 роки.

Крім того, закінчивши 29.06.1990 Житомирській технікум радянської торгівлі (а.с.16), позивач відповідно до наказу Житомирського ОРС ТПО Міністерства лісового господарства УРСР №108-к від 01.08.1990 була прийнята на роботу підмінним продавцем 2 категорії магазину №45, який розташований був на території Коростенського держлісгоспу в м.Коростень, провулок Шатрищанський, 3, Житомирська область.

Наказом №147-к від 01.11.1990 позивача призначили продавцем магазину №45, який розташований у м.Коростені, яке, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Однак, при внесенні записів до трудової книжки позивача про періоди трудової діяльності, назва населеного пункту, де розташований магазин №45 не вказана.

У матеріалах справи містяться пояснення колишньої колеги позивача, з якою вона разом працювала у магазині №45 м.Коростень, Житомирської області, у трудовій книжці якої зазначені період та місце її роботи.

Таким чином, до періоду роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення слід приєднати період з 01.08.1990 по 07.10.1990, що становить 02 місяці 05 днів.

Отже, підтверджений період роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення в с.Нові Велідники, Овруцького району та у м.Коростень Житомирської області становить понад 2 роки. При цьому, документально підтверджений період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, врахований відповідачами, становить 01 рік 10 місяців 10 днів.

Так, у період часу з 20.02.1991 по 23.11.1991 позивач проживала у м.Коростень, Житомирської області за адресою: вул.Кільцева,3.

У період часу з 26.11.1991 по 30.04.1998 позивач проживала у м.Коростень, Житомирська область за адресою: 2-й провулок Житомирський, буд.№9 .

З 30.04.1998 по 01.12.2021 позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час.

Таким чином, враховуючи періоди роботи у с.Нові Велідники Овруцького району Житомирської області та м.Коростень Житомирської області, а також період проживання у м.Коростень, у підсумку станом на 01.01.1993 позивач прожила та відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення понад 4 роки.

Отже, станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії, її наявний страховий стаж відповідав вимогам ст.26 Закону №1058-VІ, з урахуванням права, встановленого нормою статті 55 Закону №796-ХІІ, а висновки відповідачів про не проживання позивача станом на 01.01.1993 не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у неї права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними.

Таким чином, наявними документами підтверджено проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у м.Коростень, Житомирської області станом на 01.01.1993 понад 4 роки, а всього позивач проживала у м.Коростень, з 01.08.1990 33 роки, що згідно вимог ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, є достатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ. Отже, позивач має право на зниження пенсійного віку на 6 років.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, приймаючи рішення від 30.05.2023 №88 про відмову у призначенні пенсії позивачу зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ діяло протиправно, з огляду на що суд вважає за необхідне визнати протиправним вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та скасувати його.

Щодо вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку з 19.05.2023, як способу відновлення прав позивача, суд вірно зазначив, що за змістом п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Таким чином, судом встановлено, що у позивача наявні всі умови (страховий стаж не менше 15 років, період проживання (праці) на території зони гарантованого добровільного відселення - 3 роки), які є достатніми для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.

Отже, виходячи із вищевикладеного, для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати пенсійний орган призначити та виплачувати позивачу відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 19.05.2023, дати звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року, в межах доводів апеляційних скарг відповідачів відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Матохнюк Д.Б. Граб Л.С.