Справа № 990SСGС/7/24
Суддя: Усенко Євгенія Андріївна
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року

м. Київ

справа № 990SCGC/7/24

провадження № 11-74сап24

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Уркевича В. Ю.,

судді-доповідача Усенко Є. А.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Шевцової Н. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Проценко Р. А.,

представника Вищої ради правосуддя Ізвєкова К.В.,

розглянула в судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 14 березня 2024 року № 766/0/15-24, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Короткий зміст вимог скарги та її обґрунтування

1. ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 14 березня 2024 року № 766/0/15-24 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - оскаржуване рішення).

2. На обґрунтування наведених у скарзі вимог ОСОБА_1 зауважує, що оскаржуване рішення ВРП не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

3. Підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності став висновок Першої Дисціплінарної палати ВРП, з яким погодилася ВРП, про невиконання суддею службових обов`язків у зв`язку з тим, що вона не передала справи секретарю судового засідання. Однак вона неодноразово зверталася до голови суду з усними проханнями визначити наказом по суду відповідального секретаря для оформлення та передачі справ до канцелярії суду. Оскільки всі її усні прохання були проігноровані, то 10 січня 2020 року вона звернулася зі службовою запискою до голови суду Бурхана С. М. та керівника апарату суду Чуприни О. А. , яку направила на електронну адресу суду. У пункті 5 службової записки вона вимагала (дослівно) «призначити відповідального секретаря судового засідання, для дооформлення судових справ, які залишилися у мене, для подальшої їх передачі до канцелярії суду, про що видати відповідний наказ». Проте станом на 19 січня 2021 року (день надання пояснень до ВРП) відповідальний секретар (або інший працівник) керівництвом суду не визначений, а справи не здані.

4. На підтвердження зазначених обставин нею до Першої Дисциплінарної палати ВРП, а потім на засідання ВРП надавався відеофрагмент розмови між нею та головою суду Бурханом С. М. , в якій голова суду прямим висловленням відмовив їй у призначенні відповідального секретаря. Мотивом відмови було (за словами Бурхана С. М. ) те, що у неї немає повноважень судді. Отже, фактично голова суду визнав, що у неї не було відповідального секретаря (зокрема, для оформлення та здачі розглянутих справ) з 24 лютого 2016 року. Копія службової записки, скріншот електронної скриньки про направлення службової записки на офіційну електронну адресу суду та відеофрагмент розмови з головою суду нею направлялися до ВРП двічі: 02 липня 2020 року - до Першої Дисциплінарної палати як додаток до пояснень; 19 січня 2021 року - до ВРП під час розгляду її скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати (так само, як додаток до пояснень).

5. Зазначені обставини мають суттєве значення для вирішення питання, чи вчинила вона дисциплінарний проступок, оскільки свідчать про відсутність у неї можливості передати справи відповідальному секретарю для подальшої їх здачі до канцелярії суду (через те, що їй не призначили відповідального секретаря), тоді як нею вжиті заходи щодо забезпечення призначення відповідальної за передачу справ особи (подана службова записка голові суду, керівникові апарату суду).

6. ОСОБА_1 звертає увагу, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 11-98 сап 21, якою скасовано попереднє рішення ВРП про її звільнення (від 02 лютого 2021 року №197/0/15-21), зазначено, що у неї як судді є законне право посилатися на те, що вона не може здійснити передачу розглянутих судових справ до канцелярії без офіційного призначення для цього секретаря судового засідання або організації в межах суддівського самоврядування суду іншого механізму передачі справ відповідальній особі, який би відповідав вимогам Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (далі - Інструкція з діловодства). Для визнання факту дисциплінарного проступку судді мало б бути належним чином встановлено, чи мала суддя можливість відповідно до визначених законом процедур організувати надходження справ до секретаря судового засідання (або іншої призначеної уповноваженої особи) для виконання ним (ними) передбачених, зокрема, Інструкцією з діловодства зазначених функцій.

7. Посилання ВРП в оскаржуваному рішенні на те, що вона не надала копію службової записки та відеофрагмент розмови з головою суду, не відповідають дійсності та спростовуються скріншотами її електронної скриньки (директорія «Надіслані»), зміст якої засвідчує, що усі додатки до пояснень від 02 липня 2020 року та від 19 січня 2021 року, зокрема копія службової записки та відеофрагмент її розмови з головою суду, були направлені на офіційну електронну адресу ВРП. До того ж питання отримання ВРП документів та доказів, зазначених у додатках до пояснень було предметом дослідження судом під час розгляду її скарги на рішення ВРП від 02 лютого 2021 року № 197/0/15-21, у ході якого уповноважений представник ВРП підтвердив отримання усіх додатків до пояснень від 19 січня 2021 року. Наведені обставини спростовують і посилання ВРП в оскаржуваному рішенні на відповідь керівника апарату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, згідно з якою службові записки судді ОСОБА_1 про надання їй секретаря судового засідання (або відповідального працівника) на адресу керівництва суду не надходили, оскільки секретар судового засідання ОСОБА_4. перебувала в розпорядженні судді ОСОБА_1 та виконувала її вказівки до відрахування судді зі штату суду.

8. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що в матеріалах дисциплінарної справи відсутні (незважаючи на відповідний запит члена ВРП від 01 грудня 2023 року) будь-які докази щодо: надання відповіді головою суду та керівником апарату суду на її службову записку; видання розпорядчого документа про призначення секретаря або іншої відповідальної особи для передачі нею справ (з доказами, які б підтверджували доведення змісту такого розпорядчого документу до її відома); зміни рішення голови суду щодо відмови в призначенні відповідального секретаря (або іншої особи), яку голова суду Бурхан С. М. висловив під час розмови, зафіксованої у відеофрагменті.

9. На думку заявниці, наведені нею обставини підтверджують її довід, що ВРП порушила порядок розгляду скарг, передбачений статтями 49, 51 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) та пунктом 13.30 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (зі змінами), а також пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), в аспекті права на справедливий розгляд її скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати.

10. Не надавши оцінки її доказам та заперечуючи їх існування (службової записки та відеофрагмента розмови з головою суду) та проігнорувавши висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 30 вересня 2021 року щодо необхідності встановлення реальної можливості у судді ОСОБА_1 передати справи секретарю (або іншій відповідальній особі), ВРП зробила невмотивований висновок, що є підстави для притягнення її до відповідальності за те, що вона не передала справи секретарю або не вчинила необхідних дій, спрямованих на передачу справ секретарю судового засідання для подальшого їх формування.

11. Стосовно пояснень секретаря судових засідань ОСОБА_4. щодо відсутності доступу до справ (наданих у межах дисциплінарної справи щодо неї) ОСОБА_1 в скарзі зазначає, що, взявши їх до уваги, ані Перша Дисциплінарна палата, ані ВРП не врахували, що ОСОБА_4 із середини 2016 року є секретарем судових засідань голови Верхньодніпровського районного суду Бурхана С. М., а отже, перебуває під його адміністративним та дисциплінарним впливом. Дисциплінарне провадження щодо неї ґрунтується виключно на поясненнях секретаря ОСОБА_4 , без можливості надання нею відомостей (інформації), а відтак матеріали дисциплінарного провадження та пояснення цієї особи з приводу невчинення нею дій задля забезпечення передачі справ до канцелярії є необ`єктивними. Більш того, такі пояснення не є доказом у процесуальному розумінні, оскільки ОСОБА_4 не була допитана як свідок з попередженням про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань у порядку, передбаченому абзацом 2 частини сьомої статті 49 Закону № 1798-VIII. Зазначене порушення ВРП під час повторного розгляду її скарги усунене не було.

12. ОСОБА_1 наголошує, що впродовж дисциплінарного провадження та при розгляді її скарги у Верховному Суді вона послідовно та незмінно стверджувала, що частина справ, які залишалися в її службовому кабінеті на дату припинення повноважень судді, не були сформовані (матеріали справ не були підшиті, аркуші справ не були пронумеровані, опис у справах не був складений), але були і сформовані справи з описом документів за підписом секретаря судових засідань ОСОБА_4. (зокрема, справи № 173/513/13-ц, № 173/515/13-ц, № 173/517/13-ц, № 173/1607/13-к, № 173/1805/13-к, № 173/1901/13-к, № 173/629/14-ц; скан-копії окремих аркушів зазначених справ вона надавала до ВРП 13 березня 2024 року). 19 січня 2021 року вона подала до ВРП копії справ № 173/108/14-ц, № 173/877/14-ц, № 173/1749/13-ц, № 173/1748/13-ц, № 173/1747/13-ц (обкладинку, опис матеріалів справи з підписом та зазначенням посади «секретар», тексти судових рішень, які оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР). Опис справи є останнім документом, який складається та підписується секретарем судового засідання і передує здачі справи до канцелярії суду. Наявність опису, складеного та підписаного секретарем, свідчить про доступ секретаря до матеріалів справи та можливість закінчити формування матеріалів справи з наступною передачею справ до канцелярії суду.

13. Це, як вважає ОСОБА_1 , спростовує твердження секретаря судових засідань ОСОБА_4. про відсутність доступу до матеріалів справ, непередання секретарем справ їй для подальшої їх здачі до канцелярії суду. Навпаки, можливість залишити оформлені справи, розглянуті нею, в її службовому кабінеті (замість передачі їх до канцелярії) свідчить про вільний доступ секретаря до її службового кабінету та справ. Причини, з яких повністю сформовані справи не були передані до канцелярії суду секретарем судового засідання ОСОБА_4., їй не відомі.

14. ВРП, у свою чергу, відхилила надані нею матеріали справ, пославшись на те, що відсутність самих справ не надає можливості перевірити комплектність судової справи. Проте ВРП не зробила оцінки наданих нею матеріалів справ у сукупності, зокрема узгодженість обкладинок справ з описами та судовими рішеннями, ухваленими у цих справах (назви учасників, номери аркушів справ, судові рішення). Більше того, відсутність справ або рішень у справах встановлена ВРП лише на підставі пояснень керівниці апарату суду, яка надала неправдиві відомості до ВРП, стверджуючи, що нею не подавалася службова записка про призначення їй відповідального секретаря з метою передачі матеріалів справи для подальшої здачі справ до канцелярії суду.

15. Стосовно звинувачення її у тяганині щодо складення (або ж нескладення) повного тексту судового рішення заявниця зазначає, що частина рішень у справах, про які йдеться у скарзі Бурхана С. М. , є в ЄДРСР. Від сторін у справах, які були у її провадженні, не надходило жодної скарги на невидачу їм копії судового рішення. Не встановлено наявності таких скарг і при розгляді дисциплінарної справи. Водночас 10 заяв учасників справ про видачу копій судових рішень не є безумовним та беззаперечним свідченням невидачі копії таких рішень та порушенням прав сторін, зокрема, на апеляційне оскарження, оскільки самі учасники справ про таке порушення не заявляли.

16. Посилання ВРП в оскаржуваному рішенні на те, що ОСОБА_1 видала виконавчі листи у справі № 406/2776/2012, тоді як рішення у цій справі фізично відсутнє, не ґрунтується на нормах права та матеріалах справи, адже виконавчий лист виписується, підписується та видається секретарем, головуючий суддя у справі лише його підписує; також обов`язковим реквізитом виконавчого листа є печатка суду.

17. Стосовно ненадання нею пояснень щодо місця знаходження справ (на що вказала ВРП в оскаржуваному рішенні) заявниця зазначає, що ВРП не врахувала, що рішенням ВРП від 23 лютого 2021 року № 428/0/15-21 її звільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, а наказом голови Верхньодніпровського районного суду від 26 лютого 2021 року - відраховано зі штату суду. До її звільнення та відрахування зі штату відповідальний секретар не був призначений, що унеможливило передачу справ секретарю (іншій відповідальній особі) для подальшої передачі до канцелярії суду. Після її звільнення з посади судді та відрахування зі штату суду вона вже не мала доступу до свого колишнього службового кабінету, де знаходилися справи, а відтак і до цих справ. В оскаржуваному рішенні зазначено, що відсутність справ встановлено 28 квітня 2022 року, тобто через один рік та два місяці після її звільнення, що виключає для неї можливість надати пояснення з цього приводу, оскільки їй не відомо та не може бути відомо про події, що відбувалися після її звільнення до 28 квітня 2022 року.

18. У дисциплінарному провадженні посадові особи Верхньодніпровського районного суду надавали суперечливі та недостовірні відомості щодо неї, що, однак, не отримало належної оцінки дисциплінарного органу та ВРП. Так, у скарзі голова суду Бурхан С. М. вказав, що нею не здані до канцелярії суду справи № 173/1902/13-ц, № 173/1903/13-ц та № 2-а/1500/11 (це твердження Бурхан С. М. підтримував під час розгляду дисциплінарного провадження Першою Дисциплінарною палатою та не змінював до 2024 року), однак як убачається з оскаржуваного рішення ВРП, ці справи були передані до канцелярії суду у 2017 році (тобто ще до подачі скарги до ВРП та відкриття дисциплінарного провадження).

19. Також голова суду Бурхан С. М. надав до ВРП недостовірні відомості щодо вчинення нею прогулу (самовільне використання щорічної відпустки у 2018 році). Водночас саме через порушення головою суду її права на відпустку повної тривалості, невиконання головою суду своїх обов`язків щодо видання відповідного наказу змусило її використати відпустку повною тривалістю без наказу голови суду.

20. Така поведінко голови суду ставить під сумнів правдивість та достовірність будь-яких його та його підлеглих працівників (насамперед керівника апарату суду) показань проти неї, оскільки він уже продемонстрував, що задля її звільнення здатний на неправдиві твердження та необґрунтовані скарги, незважаючи на встановлену законом відповідальність.

21. Указані доводи, на думку заявниці, є підставою для скасування оскаржуваного рішення ВРП.

Відзив ВРП на скаргу

22. 20 травня 2024 року ВРП подала до Великої Палати Верховного Суду відзив на скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначила, що її рішення від 14 березня 2024 року № 766/0/15-24 прийнято повноважним складом та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні. Суддя ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду скарги, на адресу ВРП направила клопотання про розгляд скарги за її відсутності. В оскаржуваному рішенні ВРП містяться посилання на підстави й мотиви, з яких ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

23. Заперечуючи проти наведених ОСОБА_1 у скарзі доводів, ВРП зазначає, що під час перевірки її скарг та скарг її представника - адвоката Кравця Р. Ю. встановлено, що у Верхньодніпровському районному суді Дніпропетровської області були створені умови для організації ефективної роботи судді ОСОБА_1 .

24. Так, в її підпорядкуванні перебувала секретар судового засідання ОСОБА_4., до обов`язків якої належало, зокрема, формування розглянутих справ та їх передання до канцелярії суду. Проте суддя ОСОБА_1 не вчинила необхідних дій, спрямованих на передання 119 справ секретарю судового засідання для подальшого їх формування та передання до канцелярії суду. До цього часу суддя не надала інформації, де перебувають судові справи, які заходи вона вживала для з`ясування цієї обставини.

25. Непередання суддею ОСОБА_1 упродовж 2013-2016 років секретарю судових засідань 119 справ різних категорій, розглянутих нею під час здійснення повноважень, свідчить, зокрема, про відсутність вмотивованих судових рішень у цих справах, що підтверджується також наявністю 10 заяв від сторін у справах (із зазначеного переліку 119 справ) про видачу копії судового рішення, які не виконані протягом тривалого часу.

26. Така поведінка судді, на переконання ВРП, свідчить про невиконання ОСОБА_1 службових обов`язків та нехтування високими стандартами поведінки, яких повинен дотримуватися суддя. Зазначена поведінка підриває авторитет правосуддя, може вказувати суспільству на зверхність та безвідповідальність суддів і створює негативне уявлення про роботу не тільки Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, а й судової системи загалом.

27. З огляду на зазначене ВРП вважає, що діяння судді ОСОБА_1 містять як склад дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2, 3 частини 1 статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), так і склад істотного дисциплінарного проступку в розумінні пункту 1 частини дев`ятої статті 109 цього Закону.

28. У зв`язку з викладеним ВРП просить відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позиція учасників справи

29. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 24 квітня 2024 року відкрила провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 14 березня 2023 року № 766/0/15-24, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20.

30. Представник ВРП просив відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 з мотивів, наведених у відзиві.

31. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку електронного листа.

32. 16 січня 2025 року перед початком судового засідання заявниця через підсистему «Електронний суд» подала заяву про відкладення розгляду справ. Зазначена заява мотивована тим, що з метою своєчасного прибуття в судове засідання, призначене на 12 год 00 хв 16 січня 2025 року, заявниця придбала квиток на потяг прямуванням Дніпро-Київ з відбуттям з м. Дніпро 15 січня 2025 року о 22 год 10 хв та прибуттям до м. Києва 16 січня 2025 року о 05 год 39 хв. Проте 15 січня 2025 року о 20 год 46 хв оголошено повітряну тривогу у м. Дніпрі та Дніпропетровській області, яка тривала до 00 год 45 хв, що не дозволило їй своєчасно потрапити на потяг та прибути в судове засідання. З урахуванням наведених обставин, заявниця просила відкласти розгляд цієї справи, яка призначена на 16 січня 2025 року, на іншу дату.

33. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні правові підстави для задоволення цієї заяви з огляду на таке.

34. Згідно із частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

35. У тлумаченні КАС України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

36. Будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач (в нашій справі - особа, яка оскаржує рішення ВРП) насамперед має активно, без зловживань використовувати власні процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, здійснюючи їх з метою, з якою такі права були надані. Водночас визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів під час розгляду адміністративної справи, дотримання процесуальних строків.

37. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленого в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

38. У цьому контексті Велика Палата Верховного Суду нагадує правові висновки, висловленими у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 9901/236/21.

39. А також, враховуючи практику ЄСПЛ, зазначає, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року; «Олександр Шевченко проти України», заява № 8771/02, 26 квітня 2007 року). У рішенні ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

40. Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

41. За матеріалами справи встановлено, що ухвалою від 23 травня 2024 року Велика Палата Верховного Суду призначила справу до розгляду в судовому засіданні на 20 червня 2024 року.

20 червня 2024 року перед початком судового засідання заявниця через підсистему «Електронний суд» подала заяву про відкладення розгляду справ, яка обґрунтована тим, що у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Дніпрі вона не має можливості прибути на судове засідання.

Протокольною ухвалою від 20 червня 2024 року Велика Палата Верховного Суду відклала розгляд справи на 04 липня 2024 року.

В судовому засіданні 04 липня 2024 року заявниця особисто надала суду пояснення, розгляд справи відкладено на 05 вересня 2024 року.

05 вересня 2024 року перед початком судового засідання заявниця через підсистему «Електронний суд» подала заяву про відкладення розгляду справ, яка обґрунтована тим, що у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Дніпрі вона не має можливості прибути на судове засідання.

Протокольною ухвалою від 05 вересня 2024 року Велика Палата Верховного Суду відклала розгляд справи на 26 вересня 2024 року.

26 вересня 2024 року перед початком судового засідання заявниця вдруге поспіль через підсистему «Електронний суд» подала заяву про відкладення розгляду справ, яка обґрунтована тим, що у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Дніпрі вона не має можливості прибути на судове засідання.

Протокольною ухвалою від 26 вересня 2024 року Велика Палата Верховного Суду відклала розгляд справи на 24 жовтня 2024 року.

24 жовтня 2024 року перед початком судового засідання заявниця втретє через підсистему «Електронний суд» подала заяву про відкладення розгляду справ, яка обґрунтована тим, що у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Дніпрі вона не має можливості прибути на судове засідання.

Протокольною ухвалою від 24 жовтня 2024 року Велика Палата Верховного Суду відклала розгляд справи на 05 грудня 2024 року. Звернуто увагу заявниці на вимоги статті 44 КАС України щодо обов`язків учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та можливість скористатися правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

05 грудня 2024 року перед початком судового засідання заявниця вчетверте через підсистему «Електронний суд» подала заяву про відкладення розгляду справ, яка обґрунтована тим, що у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Дніпрі вона не має можливості прибути на судове засідання.

Протокольною ухвалою від 05 грудня 2024 року Велика Палата Верховного Суду відклала розгляд справи на 16 січня 2025 року. Суд роз`яснив заявниці її право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів або за участю представника. Також роз`яснено про процесуальні наслідки повторної неявки заявниці в судове засідання у справі, яка ініційована за її скаргою

42. В судове засідання, призначене на 16 січня 2025 року, заявниця не з`явилась та вп`яте перед початком судового засідання подала заяву про відкладення розгляду справ. Отже заявниця п`ять разів поспіль не з`являлась в судові засідання, посилаючись на неможливість особисто прибути у засідання у зв`язку з оголошенням тривоги.

43. Велика Палата Верховного Суду враховує безпекову ситуацію в Україні, і хоча це і створює певні перешкоди учасникам процесу прибути особисто в судові засідання, проте це не може бути підставою для затягування розгляду справи, оскільки процесуальне законодавство надає можливість учасникам справи прийняття участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

44. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а саме неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, оскільки неявка у судове засідання однієї зі сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

45. Вирішуючи питання про відкладення розгляду справи за заявою судді ОСОБА_1., Велика Палата Верховного Суду враховує, що явка сторін у судове засідання у цій справі не визнана судом обов`язковою, заявниця була присутня в судовому засіданні 4 липня 2024 року та особисто надавала пояснення суду, в матеріалах справи наявні всі необхідні документи та докази для розгляду справи, а заявниця також письмово виклала свою позицію у поданій скарзі.

46. З урахуванням викладеного, оскільки судом були створені всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та обов`язків, вжито заходів для належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, зважаючи на те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, розгляд справи неодноразово відкладався за заявою судді ОСОБА_1, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, а затягування строку розгляду справи в цьому випадку може призвести до порушення прав сторін, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви про відкладення розгляду справи.

Встановлені обставини справи

47. Указом Президента України від 24 лютого 2011 року № 246/2011 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області строком на п`ять років. Строк повноважень судді закінчився 25 лютого 2016 року.

48. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) від 30 травня 2018 року № 837/ко-18 суддю ОСОБА_1 визнано такою, що не відповідає займаній посаді.

49. Рішенням ВККС від 21 вересня 2018 року № 1662/ко-18 до ВРП внесено подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

50. Вважаючи рішення ВККС від 30 травня 2018 року незаконним, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку (справа № 9901/668/18).

51. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 18 лютого 2021 року закрив провадження у справі в частині оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендацій ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 . Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, ухвалою від 29 вересня 2021 року закрила провадження у зв`язку із відмовою заявниці від апеляційної скарги.

52. Водночас Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в іншій частині розглянув поданий ОСОБА_1 позов до ВККС і рішенням від 18 лютого 2018 року відмовив у його задоволенні. Велика Палата Верховного Суду частково задовольнила апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року і постановою від 29 вересня 2021 року це рішення скасувала, а провадження у справі закрила, оскільки оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду ВРП.

53. Рішенням ВРП від 11 березня 2021 року № 613/0/15-21 залишено без розгляду подання з рекомендацією ВККС від 21 вересня 2018 року № 1662/ко-18 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України. На обґрунтування такого рішення ВРП послалась на своє рішення від 23 лютого 2021 року № 428/0/15-21, яким ОСОБА_1 звільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП

54. 10 вересня 2019 року до ВРП надійшла скарга голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Бурхана С. М. на дії судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1

55. У скарзі голова суду зазначив, що суддя ОСОБА_1 систематично допускає прогули без поважних причин; привласнила або втратила 142 судові справи різних категорій, що унеможливлює отримання громадянами копій судових рішень у цих справах; грубо порушує право громадян на доступ до правосуддя; систематично допускає бездіяльність щодо виготовлення копій судових рішень для їх внесення до ЄДРСР.

56. Перша Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 03 липня 2020 року № 2033/1дп/15-20 відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за ознаками в діях судді дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасне надання суддею копії судового рішення для її внесення до ЄДРСР; допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу).

57. Також Перша Дисциплінарна палата ВРП, установивши з інформації, наданої Державною судовою адміністрації України в Дніпропетровській області, відомості про відсутність судді ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин в інші дати, про які не зазначав у своїй скарзі голова суду, за власною ініціативою ухвалою від 23 вересня 2020 року № 2701/1дп/15-20 відкрила дисциплінарну справу стосовно судді ОСОБА_1 у зв`язку з ознаками в її діях дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів чи інших учасників судового процесу).

58. Цією ж ухвалою Перша Дисциплінарна палата ВРП об`єднала цю дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 з попередньою.

59. Рішенням від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 Перша Дисциплінарна палата ВРП притягнула суддю Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, і застосувала до судді дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади.

60. За результатами розгляду об`єднаної дисциплінарної справи Перша Дисциплінарна палата ВРП установила численні випадки відсутності судді ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин, зокрема:

- 19, 27 березня 2018 року; 11, 24 квітня 2018 року; 17 травня 2018 року; 24-28 вересня 2018 року; 1-5, 8-12 жовтня 2018 року; 5 листопада 2018 року; 8, 28-31 січня 2019 року; 1 лютого 2019 року; 4-7, 18 березня 2019 року упродовж всього робочого дня.

- 02, 03, 05, 07, 08, 10 і 14 травня 2018 року суддя ОСОБА_1 перебувала на робочому місці неповний робочий день.

61. Ці обставини дисциплінарний орган установив, пославшись на акт інспектора праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Лапенка О. О. від 13 липня 2020 року №17/4.4.-1867, в якому зазначено, що облік робочого часу у Верхньодніпровському районному суді Дніпропетровської області ведеться відповідно до журналу, в якому кожен працівник щоденно власноруч зазначає час прибуття на роботу та час закінчення роботи. За відомостями цього журналу заступник керівника апарату суду складає табель обліку робочого часу. Фіксування часу перебування ОСОБА_1 в суді здійснювалося в журналі відповідно до розпорядження голови суду з огляду на часті випадки її відсутності на робочому місці протягом усього робочого дня або частини робочого дня.

62. Водночас щодо відсутності судді 24-28 вересня 2018 року на робочому місці Дисциплінарна палата встановила, що 07 серпня 2018 року суддею ОСОБА_1. подано заяву про надання їй щорічної відпустки «відповідно до графіку надання щорічних відпусток у 2018 році, з 03 вересня 2018 року у повному обсязі». Наказом від 03 вересня 2018 року № 22-ВГ «Про надання частини щорічної основної відпустки ОСОБА_1 » судді ОСОБА_1. надано частину щорічної основної відпустки (оскільки суддя не зазначила кількість календарних днів відпустки) за відпрацьований час тривалістю 21 календарний день з 03 по 23 вересня 2018 року, за період: 15 березня 2018 року -14 березня 2019 року.

63. Також в акті інспектора праці від 13 липня 2020 року №17/4.4.-1867 установлено порушення щодо надання ОСОБА_1 відпустки відповідно до графіка відпусток та порядку виплати відпускних.

64. Ураховуючи характер дій судді ОСОБА_1 , Перша Дисциплінарна палата ВРП кваліфікувала їх як умисні й такі, що викликають обґрунтовані сумніви у здатності судді безсторонньо виконувати свої функції та порочать звання судді і підривають авторитет правосуддя.

65. За таких обставин у цій частині дисциплінарний орган дійшов висновку про наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів).

66. Крім того, Перша Дисциплінарна палата ВРП установила, що суддя ОСОБА_1 не здала до канцелярії суду та не передала секретарю судових засідань 142 справи різних категорій, які були розглянуті нею під час здійснення повноважень судді. Значна кількість рішень у справах, які не здані до канцелярії суду та розглянуті суддею упродовж 2013-2016 років, не надіслана до ЄДРСР. Через відсутність рішень у ЄДРСР та ненадання справ до канцелярії суду канцелярія позбавлена можливості надіслати рішення для виконання та видати копії рішень сторонам у справах. Зокрема, станом на 30 серпня 2019 року до канцелярії суду не було здано:

- 43 справи, які були розглянуті у 2013 році під головуванням судді ОСОБА_1, а саме: цивільні справи (2) - 17; справи окремого провадження (2-о) - 2; адміністративні справи (2-а) - 3; справи в порядку виконання рішень в адміністративних справах (6-а) - 5; справи в порядку виконання рішень у цивільних справах (6) - 13; клопотання слідчих (1-кс) - 3;

- 75 справ, які були розглянуті у 2014 році під головуванням судді ОСОБА_1, а саме: цивільні справи (2) - 23; адміністративні справи (2-а) - 1; справи окремого провадження (2-о) - 1; справи в порядку виконання рішень у цивільних справах (6) - 35; справи в порядку виконання рішень в адміністративних справах (6-а) - 1; справи в порядку виконання вироків у кримінальних справах (1-в) - 5; клопотання слідчих (1-кс) - 5; заяви про роз`яснення рішень в адміністративних справах (2-ар) - 3; справи про виконання рішення іноземного суду (2-к) - 1;

- 24 справи, які розглянуті у 2015 році під головуванням судді ОСОБА_1, а саме: цивільні справи (2) - 14; справи окремого провадження (2-о) - 1; справи в порядку виконання рішень у цивільних справах (6) - 1; адміністративні справи (2-а) - 7; справи в порядку виконання вироків у кримінальних справах (1-в) - 1;

67. До того ж по 55 справах станом на 30 серпня 2019 року не внесені рішення до ЄДРСР.

68. На підставі витребуваних матеріалів дисциплінарної справи № 3/2018 стосовно секретаря судових засідань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 . Перша Дисциплінарна палата ВРП встановила, зокрема, що станом на 21 грудня 2018 року ОСОБА_4 не здала до канцелярії цього суду 142 справи різних категорій, що розглядались під головуванням судді ОСОБА_1 Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4 , які є в матеріалах дисциплінарної справи № 3/2018, після розгляду зазначених справ вони їй суддею не передавались, тому не оформлювались для подальшої передачі до канцелярії і не здавалися. Дисциплінарна комісія Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області склала висновок від 29 грудня 2018 року, відповідно до якого під час перевірки робочого місця ОСОБА_4 на робочому столі в кабінеті не виявлено жодної справи із 142 зазначених. Ця дисциплінарна комісія суду дійшла висновку, що на момент проведення службового розслідування за фактом нездачі 142 відповідних справ відсутні підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності секретаря судових засідань ОСОБА_4 .

69. Згідно з листом від 02 червня 2020 року № 1/81/20202 за підписом голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на неодноразові прохання передати справи до канцелярії суду або надати їх для огляду суддя ОСОБА_1 просила не втручатись у її діяльність щодо здійснення правосуддя. До вказаного листа додано: 1) пояснювальну записку секретаря судових засідань ОСОБА_4. від 01 червня 2020 року, відповідно до якої після закінчення повноважень судді ОСОБА_1 в лютому 2016 року до цього часу [час написання пояснювальної записки] до канцелярії суду не здано 142 справи різних категорій, які розглядалися під головуванням судді ОСОБА_1 Секретар ОСОБА_4. пояснила, що суддя ОСОБА_1 не зверталась до неї з проханням здати справи до канцелярії, а справи їй не передавала. Усі справи, розгляд яких завершено ухваленням судового рішення, перебували у судді ОСОБА_1; 2) доповідну записку старшого секретаря канцелярії відповідного суду Туманової О. А. , згідно з якою станом на 02 червня 2020 року до канцелярії суду не здано 142 справи різних категорій, що розглянуті під головуванням судді ОСОБА_1 у 2013-2015 роках.

70. З огляду на зазначене Перша Дисциплінарна палата ВРП установила, що суддя ОСОБА_1 тривалий час не передає до канцелярії суду судові справи, розгляд яких завершено ухваленням судового рішення, внаслідок чого порушує вимоги закону щодо своєчасного виготовлення вмотивованих судових рішень, надання копій судових рішень для їх внесення до ЄДРСР, тобто не виконує покладених на неї службових обов`язків.

71. За таких обставин Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що суддя ОСОБА_1 допустила дії, що містять склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 106 Закону № 1402-VIII (зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасне надання суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень).

72. З огляду на викладене Перша Дисциплінарна палата ВРП, урахувавши характер порушень, допущених суддею ОСОБА_1 , що призвели до підриву авторитету правосуддя, зваживши на негативну характеристику судді ОСОБА_1 , дійшла висновку, що застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади є пропорційним вчиненим дисциплінарним проступкам і відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VIII.

Зміст попереднього рішення ВРП

73. 10 та 13 листопада 2020 року до ВРП надійшли скарги представника судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 - адвоката Кравця Р. Ю. та судді ОСОБА_1 на рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20.

74. Розглянувши ці скарги, ВРП прийняла рішення від 02 лютого 2021 року № 197/0/15-21 про залишення без змін рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 «Про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

75. Водночас ВРП своїм рішенням частково змінила кваліфікацію дій судді та дійшла висновку, що це не є підставою для зміни виду дисциплінарного стягнення, застосованого до судді Дисциплінарною палатою.

76. ВРП погодилася з висновками Першої Дисциплінарної палати щодо наявності в діях судді дисциплінарного проступку і його кваліфікації в частині, що стосується відсутності судді ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин та її перебування на робочому місці неповний робочий день у вказані в рішенні Першої Дисциплінарної палати дні. У цій частині ВРП вказала, що після закінчення повноважень судді трудові відносини ОСОБА_1 із Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області не були припинені, а тому відсутність її на роботі є порушенням внутрішнього трудового розпорядку суду, а фактично - прогулом. Порушуючи трудове законодавство, ОСОБА_1 допустила дії, які не відповідають критеріям доброчесності та професійної етики судді і не можуть свідчити про підтримання нею високих стандартів поведінки в будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду.

77. Оцінюючи здійснену Дисциплінарною палатою кваліфікацію дій судді ОСОБА_1 щодо тривалого непередання до канцелярії суду судових справ, несвоєчасного виготовлення вмотивованих судових рішень і надання їх копій для внесення до ЄДРСР, ВРП зазначила, що підстави притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на час розгляду нею справ (з квітня 2013 року по 25 лютого 2016 року) визначалися Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI). Стаття 83 цього Закону містила вичерпний перелік підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а тому допущені суддею ОСОБА_1 у період із квітня 2013 року по 25 лютого 2016 року порушення щодо ненадання копій судових рішень для внесення до ЄДРСР не могли бути підставою для дисциплінарної відповідальності, що свідчить про відсутність у діях судді складу дисциплінарного проступку.

78. Водночас в іншій частині дій судді, що стосувались непередання упродовж 2013-2016 років до канцелярії суду та непередання секретарю судових засідань 142 справ різних категорій, які були розглянуті суддею під час здійснення повноважень, ВРП вказала, що, оскільки станом на день розгляду дисциплінарної справи стосовно судді ОСОБА_1 вказані порушення цією суддею не усунені і допущені проступки є триваючими, ВРП погодилася з висновком, що застосуванню підлягають положення статті 106 Закону № 1402-VIII з урахуванням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначених у статті 109 цього Закону.

79. Узагальнюючи встановлені ВРП у рішенні від 02 лютого 2021 року № 197/0/15-21 обставини, Рада дійшла висновків, що під час розгляду скарг на рішення Першої Дисциплінарної палати підтвердилися та не були спростовані обставини щодо:

1) непередання суддею справ, розгляд яких завершено ухваленням судового рішення, до канцелярії суду та зволікання з виготовленням вмотивованих судових рішень;

2) відсутності судді ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин 19, 27 березня 2018 року, 11, 24 квітня 2018 року, 17 травня 2018 року, 24-28 вересня 2018 року, 1-5, 8-12 жовтня 2018 року, 5 листопада 2018 року, 8, 28-31 січня 2019 року, 1 лютого 2019 року, 4-7, 18 березня 2019 року; перебування судді ОСОБА_1 на робочому місці неповний робочий день 2, 3, 5, 7, 8, 10, 14 травня 2018 року.

80. Такі дії, за висновком ВРП, правильно кваліфіковано дисциплінарним органом як дисциплінарні проступки, відповідальність за які передбачена:

- пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII - зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення.

- пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII - допущення суддею поведінки, що порочить звання судді, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

81. При цьому ВРП вважала, що дії судді ОСОБА_1 утворюють як склад дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, так і склад істотного дисциплінарного проступку в розумінні пункту 1 частини дев`ятої статті 109 цього Закону. Відтак до судді ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади судді.

82. Рішенням ВРП від 23 лютого 2021 року № 428/0/15-21 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Зміст попередньої постанови Великої Палати Верховного Суду

83. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2021 року (провадження № 11-98сап21) задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення ВРП від 02 лютого 2021 року № 197/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20.

84. Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

85. Щодо допущення прогулу судді як підстави для дисциплінарного проступку Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нормативні положення статті 106 Закону № 1402-VIII не містять безпосередньо поняття прогулу (відсутність на робочому місці без поважних причин упродовж усього робочого дня або значної його частини) як окремого дисциплінарного проступку судді. Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді з огляду на частину дев`яту статті 109 Закону № 1402-VIIIє не прогул без поважних причин сам по собі як підстава для звільнення, передбачена, наприклад, пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а його наслідки, які зводяться до невиконання суддею своїх обов`язків, передбачених законодавством.

86. Інспектор праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області не наділений Законом № 1798-VIII повноваженнями щодо встановлення підстав дисциплінарної відповідальності судді або належної реалізації суддівського самоврядування. Такими повноваженнями не наділений і голова суду. Отже, ВРП, досліджуючи питання дисциплінарної відповідальності судді, може використовувати матеріали перевірок інспектора праці, але має самостійно перевіряти факти, встановлені за результатами такої перевірки, на підставі яких робить висновки про дисциплінарну відповідальність судді. В іншому випадку виникатимуть сумніви щодо вмотивованості відповідних висновків.

87. Голова суду не має права одноосібно заміняти орган суддівського самоврядування. Голова суду не є керівником судді, відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону № 1402-VIII він забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду. Натомість у матеріалах дисциплінарної справи відсутні затверджені зборами суддів відповідного суду правила внутрішнього трудового розпорядку суддів або регламент їх роботи, а також інший аналогічний за змістом документ та підтвердження, що суддя з ним ознайомлена, що не дає можливості дійти висновку про наявність «прогулу» в цьому випадку.

88. Крім того, у разі коли суддя не здійснює правосуддя не з власної вини, зокрема внаслідок закінчення повноважень, основним його професійним обов`язком залишається систематичний розвиток професійних навичок (умінь), підтримання кваліфікації на належному рівні, необхідному для виконання повноважень у суді, де суддя обіймає посаду. Виконання зазначеного обов`язку не може залежати від перебування чи неперебування судді у приміщенні суду.

89. Щодо не здачі матеріалів справ суддею Велика Палата Верховного Суду вказала, що безпосередньо «не здача суддею суду справ до канцелярії суду» не може розглядатися як неналежне виконання суддею своїх обов`язків, оскільки протягом досліджуваного періоду суддя не мала прямого обов`язку «здавати справи у канцелярію» (стаття 55 Закону № 2453-VI, стаття 56 Закону № 1402-VIII). Покладення безпосередньо на суддю обов`язку щодо формування судових справ та їх фізичної передачі до канцелярії не відповідає визначеним законом повноваженням судді. ВРП визначила цей проступок судді як триваючий, у зв`язку із чим строк притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення цього поступку вважала таким, що не закінчився.

90. Відповідно до обов`язків, передбачених Законом № 1402-VIIIта предметними процесуальними кодексами України, Інструкцією з діловодства, суддя має організувати надходження справ секретарю судового засідання (за наявності) для виконання відповідних функцій, зокрема передбачених Інструкцією з діловодства.

91. Отже, для встановлення дисциплінарного проступку судді необхідно визначити, чи мала суддя можливість відповідно до передбачених законом процедур організувати надходження справ секретарю судового засідання або іншої призначеної уповноваженої особи для виконання відповідних функцій, передбачених, зокрема, Інструкцією з діловодства. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з матеріалів дисциплінарної справи не встановлено, що у цьому окремому аспекті організації документообігу у Верхньодніпровському районному суді Дніпропетровської області була надана належна оцінка.

92. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що дисциплінарне провадження щодо секретаря суду першої інстанції не може заміняти собою дисциплінарне провадження щодо судді з точки зору встановлення обставин та їх доведеності, оскільки результати такого дисциплінарного провадження не мають преюдиційного значення для дисциплінарного провадження щодо судді.

93. ВРП не надала відповідей на доводи заявниці щодо відсутності порушення прав учасників судового процесу у справах, які не передані до канцелярії, що могло б призвести до неможливості реалізації ними права на отримання копії мотивованого судового рішення або перешкоджало б поданню апеляційної скарги.

94. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що, попри встановлення окремих обґрунтованих підстав для сумніву в сумлінному ставленні заявниці до виконання посадових обов`язків судді, не всі мотиви ухваленого ВРП рішення є достатньо обґрунтованими.

Зміст рішення ВРП від 14 березня 2024 року № 766/0/15-24 (оскаржуваного рішення)

95. Рішенням ВРП від 14 березня 2024 року № 766/0/15-24 за результатами повторного розгляду дисциплінарної справи рішення Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності в частині обґрунтування підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності змінено відповідно до редакції цього рішення, а в частині накладення дисциплінарного стягнення - залишено без змін.

96. В частині допущення прогулу судді та самовільного використання нею відпустки в повному обсязі за 2018 рікяк підстави для дисциплінарного проступку ВРП врахувала висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 30 вересня 2021 року, та зробила висновок, що Перша Дисциплінарна палата помилково кваліфікувала відсутність судді ОСОБА_1 на робочому місці в суді в певні робочі дні чи частину робочого дня як дисциплінарний проступок (прогул), за наслідком чого ВРП дійшла висновку, що в цій частині в діях судді ОСОБА_1 немає складу дисциплінарного проступку. На обґрунтування такого рішення ВРП повторила мотиви, наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду.

97. Щодо непередання суддею матеріалів судових справ до канцелярії судуВРП зазначила, що оскільки обов`язок щодо передання справ до канцелярії суду покладений на секретаря судового засідання, то «нездача суддею суду справ до канцелярії суду» не може розглядатися як неналежне виконання суддею своїх обов`язків, оскільки протягом дослідженого періоду в судді не було прямого обов`язку «здавати справи у канцелярію» (стаття 55 Закону № 2453-VI, стаття 56 Закону № 1402-VIII). Покладення безпосередньо на суддю обов`язку щодо формування судових справ та їх фізичної передачі до канцелярії не відповідає визначеним законом повноваженням судді.

98. З огляду на це ВРП зробила висновок, що притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності саме за непередання справ безпосередньо до канцелярії та кваліфікація таких дій відповідно до пункту 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII не може вважатися правильною.

99. Також ВРП заначила, що підстави притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на час розгляду нею справ визначалися Законом № 2453-VI, з огляду на статтю 83 якого з вичерпним переліком підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності допущені суддею ОСОБА_1 порушення, а саме ненадання копій судових рішень для внесення до ЄДРСР, не становили в той час складу дисциплінарного проступку. Тому ВРП виснувала, що у діях судді ОСОБА_1 немає складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, в частині несвоєчасного надання суддею копії судового рішення для її внесення до ЄДРСР.

100. Під час розгляду скарги судді на рішення Дисциплінарної палати ВРП встановила, що наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2006 року № 8-К ОСОБА_4 призначено на посаду секретаря судового засідання Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, на якій вона перебуває до цього часу. Відповідно до листа Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року № 1/38/2024 секретар судового засідання усним розпорядженням була закріплена за суддею ОСОБА_1. та перебувала в її підпорядкуванні до відрахування ОСОБА_1 зі штату суду (26 лютого 2021 року).

101. ВРП врахувала інформацію, яка містилась у відповіді керівника апарату про те, що службові записки судді ОСОБА_1 про забезпечення її секретарем судового засідання (або іншим працівником) керівництву суду не надходили, секретар судового засідання ОСОБА_4. перебувала в розпорядженні судді ОСОБА_1 та виконувала її вказівки до відрахування судді зі штату суду.

102. Із наведеного ВРП виснувала, що керівництво суду забезпечило умови для виконання суддею своїх обов`язків як щодо здійснення правосуддя за наявності таких повноважень (що не оспорюється суддею), так і для можливості передання розглянутих справ секретарю судового засідання для оформлення та подальшого передання до канцелярії суду. Після закінчення повноважень судді ОСОБА_1 у лютому 2016 року вона не зверталася до секретаря судового засідання ОСОБА_4. із проханням передати справи, які розглядались під її головуванням, до канцелярії суду, вказані справи суддя їй не передавала.

103. ВРП врахувала, що суддею не надано доказів її звернень до керівника апарату суду з питання забезпечення її секретарем судового засідання.

104. Суддя ОСОБА_1 послалася також на відеозапис її спілкування з головою суду, під час якого їй було відмовлено у наданні секретаря судового засідання для оформлення справ. Однак у переліку вкладень до письмових пояснень, які надійшли в електронному вигляді, відео не зазначене та не надходило до ВРП, матеріали дисциплінарної справи такого відео не містять.

105. У листі від 18 січня 2024 року керівник апарату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зазначив, що 28 квітня 2022 року під час комісійного огляду кабінету судді ОСОБА_1 виявлено 15 справ (№ 406/2761/2012, № 406/2776/2012, № 406/3206/2012, № 173/460/13-ц, № 173/513/13-ц, № 173/515/13-ц, № 173/517/13-ц, № 173/1707/13-ц, № 2-а-1181/11, № 2-а-1174/11, № 173/1805/13-к, № 173/1901/13-к, № 173/1456/13-ц, № 173/41/14-ц, № 173/297/14). Також встановлено, що ще 3 справи (№ 173/1902/13-ц, № 173/1903/13-ц, № 2-а/1500/11) обліковуються як передані у 2017 році секретарем судового засідання ОСОБА_4. до канцелярії суду.

106. Ураховуючи наведене, вказані 18 судових справ виключені із загальної кількості справ, зазначених у дисциплінарній скарзі.

107. Керівник апарату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надав до ВРП доповідну записку, у якій наведено перелік справ, що обліковуються як непередані до канцелярії суду станом на 18 грудня 2023 року, всього 119 справ (детальний перелік цих справ наведений в оскаржуваному рішенні ВРП).

108. ВРП вважала, що ці справи не можна вважати такими, що передані суддею ОСОБА_1 секретарю судового засідання для подальшого оформлення.

109. ВРП встановила, що в районному суді були створені умови для організації ефективної роботи судді ОСОБА_1 , для цього в її підпорядкуванні перебувала секретар судового засідання ОСОБА_4., до обов`язків якої належало, зокрема, формування розглянутих справ та їх передання до канцелярії суду. Проте суддя не вчинила необхідних дій, спрямованих на передання 119 справ секретарю судового засідання для подальшого їх формування та передання до канцелярії суду. До цього часу суддя не надала інформації, де перебувають вказані судові справи, які заходи вона вживала для з`ясування цих обставин.

110. Також ВРП зважила на інформацію керівника апарату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, що в канцелярії перебуває 10 заяв від сторін у справах про видачу копій рішень суду з відміткою про набрання рішеннями чинності та виконавчих листів, копії яких додані до матеріалів дисциплінарної справи, однак через відсутність в системі діловодства суду інформації про ухвалені рішення та відсутність рішень у ЄДРСР виконати вказані заяви неможливо, а також інформацію, що у 6 справах були видані виконавчі листи, проте судові рішення відсутні.

111. ВРП, оцінюючи доводи заявниці та надані нею докази, зазначила, що суддя ОСОБА_1 до своїх пояснень долучила копії матеріалів справ № 173/515/13-ц, № 173/1805/13-к, № 173/1901/13-к, № 2-а/1181/11, № 2-а/1174/11, № 173/1456/13-ц, № 406/2776/2012, № 406/3206/2012, № 173/1901/13-к (ці справи були виявлені при комісійному огляді її службового кабінету), які, на її думку, спростовують доводи дисциплінарної скарги та висновки Першої Дисциплінарної палати ВРП, оскільки наявність опису матеріалів справи свідчить про доступ секретаря судового засідання до кабінету судді. Однак ВРП встановила, що у справах № 2-а/1181/11, № 2-а/1174/11, № 173/1456/13-ц, № 406/2776/2012, № 406/3206/2012 опису немає, відтак висновки, зроблених у рішенні Першої Дисциплінарної палати, такими доводами заявниці не спростовуються.

112. Погоджуючись з рішенням Дисциплінарної палати, ВРП також зазначила, що у справі № 406/2776/2012 суддя ОСОБА_1 видала виконавчі листи, але рішення у справі не видавала, хоча до дисциплінарної скарги додана заява адвоката із проханням видати копію судового рішення. На обґрунтування своєї позиції суддя надала також фотокопії частини матеріалів справ № 173/108/14-ц, № 173/629/14-ц, № 173/877/14-ц, № 173/883/14-ц, № 173/1607/13-к, № 173/1747/13-ц, № 173/1748/13-ц, № 173/1749/13-ц. Однак місцезнаходження вказаних справ на цей час не встановлено, у поясненнях судді не зазначено. На підтвердження своїх доводів суддя надала обкладинку та опис справи, який неможливо оцінити без перевірки комплектності судової справи.

113. Також ВРП вказала, що непередання суддею ОСОБА_1 упродовж 2013-2016 років секретарю судових засідань 119 справ різних категорій, розглянутих нею під час здійснення повноважень, свідчить, зокрема, про відсутність вмотивованих судових рішень у цих справах, що підтверджується також наявністю 10 заяв від сторін у справах (із зазначеного переліку 119 справ) про видачу копії судового рішення, які не виконані протягом тривалого часу. У 55 справах станом на 30 серпня 2019 року рішення не були внесені до ЄДРСР.

114. За висновком ВРП, оскільки на момент розгляду дисциплінарного провадження допущені суддею ОСОБА_1 порушення не усунуті, вчинений нею дисциплінарний проступок слід вважати триваючим, а положення статті 106 Закону № 1402-VIII підлягають застосуванню з урахуванням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначених у статті 109 цього Закону.

115. З огляду на це, ВРП виснувала, що встановлені обставини підтверджують наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення.

116. Також ВРП дійшла висновку, що встановлені обставини [щодо непередання секретарю судового засідання для подальшого опрацювання матеріалів 119 судових справ та невидачі копій судових рішень у вказаних 10 справах протягом тривалого часу (на сьогодні понад 8 років)], свідчить про неналежне виконання суддею своїх обов`язків у частині дотримання правил суддівської етики, у тому числі виявлення та підтримання високих стандартів поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів, і допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, адже протягом тривалого часу (понад 8 років) матеріали справи не передані секретарю судового засідання, що явно свідчить про недотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

117. Узагальнюючи встановлені обставини, ВРП констатувала, що підтвердилися та не були спростовані обставини щодо непередання суддею ОСОБА_1 матеріалів 119 судових справ секретарю судового засідання (або відповідальній особі) та зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, що мало наслідком підрив авторитету правосуддя та довіри до суду.

118. Ці дії судді ВРП кваліфікувала як дисциплінарний проступок, відповідальність за який передбачено:

- пунктом 2 частини першої першої статті 106 Закону № 1402-VIII- зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення;

- пунктом 3 частини першої статті 106 № 1402-VIII- допущення суддею поведінки, що порочить звання судді, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

119. ВРП також дійшла висновку, що такі дії судді ОСОБА_1 становлять істотний дисциплінарний проступок у розумінні пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII.

120. Водночас ВРП відхилила довід представника судді ОСОБА_1 адвоката Кравця Р. Ю. про закінчення строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за порушення норм суддівської етики з огляду на припинення її повноважень як судді з 25 лютого 2016 року, зазначивши, що припинення повноважень щодо здійснення правосуддя не позбавило ОСОБА_1 статусу судді та не припинило її інших повноважень, передбачених статтею 55 Закону № 2453-VI (стаття 56 Закону № 1402-VIII). ВРП вважала, що кожен суддя з моменту набуття цього статусу повинен підтримувати «авторитет правосуддя», навіть після припинення повноважень, а не тільки під час здійснення своїх повноважень. З огляду на це ВРП виснувала, що оскільки під час дисциплінарного провадження порушення, встановлені в рішенні Першої Дисциплінарної палати, суддя ОСОБА_1 не усунула, дисциплінарний проступок є триваючим, а строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не можна вважати закінченим.

121. Щодо застосованого до судді дисциплінарного стягнення ВРП, урахувавши зазначене та зваживши на встановлені під час розгляду дисциплінарної справи обставини, у тому числі визначені частиною другою статті 109 Закону № 1402-VIII, зокрема характеристику судді ОСОБА_1 , затверджену рішенням зборів суддів Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, обставини вчиненого нею проступку та його явну несумісність зі статусом судді, а також наявність рішення колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30 травня 2018 року № 837/ко-18, яким суддю ОСОБА_1 визнано такою, що не відповідає займаній посаді, як характеризуючу складову особи судді, - дійшла висновку, що застосований Першою Дисциплінарною палатою вид дисциплінарного стягнення - внесення подання про звільнення судді з посади - є пропорційним вчиненому проступку.

122. Не погодившись із рішенням ВРП від 14 березня 2024 року № 766/0/15-24, суддя ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою.

Позиція Великої Палати Верховного Суду

Щодо дотримання вимог, передбачених статтею 52 Закону № 1798-VIII

123. Велика Палата Верховного Суду вивчивши матеріали дисциплінарного провадження, обговорила доводи скарги та заперечення сторони відповідача й дійшла таких висновків.

124. На рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду (частина сьома статті 266 КАС України).

125. Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

126. Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що приписи Конституції України, які гарантують незалежність та недоторканність суддів, пов`язані з принципом поділу державної влади й зумовлені потребою забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади; передусім заборонено вплив на суддів у будь-який спосіб (див. рішення від 26 березня 2024 року № 3-р(ІІ)/2024, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004).

127. Необхідними умовами ефективності конституційних гарантій суддів є не лише суворе дотримання процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, але й наявність якісного (передбачуваного) закону, який визначає матеріально-правові підстави дисциплінарної відповідальності. На це, зокрема, неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини у рішеннях проти України (див. mutatis mutandis рішення у справах «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine), 2013, заява № 21722/11, «Овчаренко та Колос проти України» (Ovcharenko and Kolos v. Ukraine), 2023, заяви № 27276/15 і № 33692/15 та інші).

128. Отже можливість оскаржити рішення ВРП є важливим механізмом забезпечення суддівської незалежності зокрема та незалежності судової системи загалом. Велика Палата Верховного Суду забезпечує виконання гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції і є визначеним статтею 266 КАС України судовим органом, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарги на рішення.

129. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що заявниця не оспорює висновків ВРП у спірному рішенні щодо відсутності в її діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, за фактами її відсутності на робочому місці після закінчення повноважень, а також використання нею відпустки у повному обсязі з 03 вересня 2018 року. Відповідно, мотиви, з яких ВРП дійшла таких висновків, Великою Палатою Верховного Суду не перевіряються.

130. Відповідно до статті 52 Закону № 1798-VIII рішення ВРП ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;

4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

131. Велика Палата Верховного Суду повно та всебічно перевіряє оскаржуване рішення, зокрема, на предмет його відповідності вимогам частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.

132. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що заявниця у скарзі не заперечує повноважності складу ВРП, яка ухвалила оспорюване рішення, належності підписання останнього, а також обізнаності з дисциплінарним провадженням, належності повідомлення про засідання ВРП і відповідно дотримання процесуальних гарантій у цьому провадженні.

133. З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для скасування оспорюваного рішення на підставі пунктів 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.

134. Водночас оскаржуване рішення ВРП потребує оцінки на предмет дотримання вимог, передбачених пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII з огляду на доводи скарги. Оцінюючи оспорюване рішення ВРП щодо наявності у ньому посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що визначальним критерієм правомірності рішення є встановлення дисциплінарним органом обставин, що свідчать про наявність у діях судді ознак дисциплінарного проступку.

135. ОСОБА_1 не погоджується з мотивами, якими ВРП обґрунтувала свої висновки щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

136. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду розглядає доводи, викладені у скарзі ОСОБА_1 , а саме: чи наведено в оскаржуваному рішенні ВРП обставини, які свідчать про вчинення суддею ОСОБА_1 дій та бездіяльності, які відповідно до закону є підставами для дисциплінарної відповідальності судді, чи було її притягнуто до дисциплінарної відповідальності в межах передбачених законодавством строків давності та чи навела ВРП у спірному рішенні мотиви, на яких ґрунтуються її висновки про наявність таких підстав.

137. Як наведено у пункті 47 цієї постанови, Указом Президента України від 24 лютого 2011 року № 246/2011 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області строком на п`ять років. Строк повноважень судді закінчився 25 лютого 2016 року.

138. В оспорюваному рішенні ВРП встановила, що суддя ОСОБА_1 упродовж 2013-2016 років не передала секретарю судових засідань 119 справ різних категорій, розглянутих нею під час здійснення повноважень судді. Це свідчить, зокрема, про відсутність вмотивованих судових рішень у цих справах, що підтверджується наявністю 10 заяв від сторін із зазначеного переліку 119 справ про видачу копії судового рішення, які не виконані протягом тривалого часу.

139. Також ВРП дійшла висновку, що такі дії судді свідчить про неналежне виконання нею своїх обов`язків у частині дотримання правил суддівської етики, зокрема виявлення та підтримання високих стандартів поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів, і допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, адже протягом тривалого часу (понад 8 років) матеріали справи не передані секретарю судового засідання, що явно свідчить про недотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

140. З огляду на викладене ВРП кваліфікувала дії судді як дисциплінарний проступок, відповідальність за який передбачено:

- пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII- зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення;

- пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII- допущення суддею поведінки, що порочить звання судді, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

141. ВРП дійшла висновку, що такі дії судді ОСОБА_1 складають також істотний дисциплінарний проступок у розумінні пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII (суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).

142. До того ж ВРП вважала, що оскільки на момент розгляду дисциплінарного провадження допущені суддею ОСОБА_1 порушення не усунуті, дисциплінарний проступок є триваючим, то підлягають застосуванню положення статті 106 Закону № 1402-VIII з урахуванням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначених у статті 109 цього Закону.

143. Велика Палата Верховного Суду розгляне наведені висновки ВРП окремо.

Щодо кваліфікації за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII

144. В оспорюваному рішенні ВРП встановила, що суддя ОСОБА_1 не передала секретарю судового засідання для подальшого опрацювання матеріали 119 судових справ, розглянутих нею протягом 2013-2015 року. У зв?язку з відсутністю цих справ та відсутністю текстів судових рішень в електронній системі діловодства суду та в ЄДРСР суд не зміг видати копії судових рішень за десятьма заявами сторін у справах протягом тривалого часу (на сьогодні - понад 8 років).

145. При встановленні цих фактичних обставин ВРП ретельно дослідила наявні в дисциплінарному провадженні документи, позицію ОСОБА_1 та її представника і навела переконливі мотиви ухваленого рішення.

146. Наведені обставини, за висновком ВРП, свідчать про неналежне виконання суддею своїх обов`язків у частині дотримання правил суддівської етики, у тому числі виявлення та підтримання високих стандартів поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів, і допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, адже протягом тривалого часу (понад 8 років) матеріали справи не були передані секретарю судового засідання, що явно свідчить про недотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

147. За таких обставин ВРП дійшла висновку, що в діях судді ОСОБА_1 також міститься склад дисциплінарного проступку, відповідальність за який передбачена пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, що полягає у допущенні суддею поведінки, що порочить звання судді, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

148. Велика Палата Верховного Суду, погоджуючись з мотивами рішення ВРП в цій частині, нагадує свої висновки, сформульовані у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 990SCGC/2/24 щодо правильного застосування пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, зазначає про таке.

149. Підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIIIє допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.

150. Правовий аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIIIсвідчить про те, що з об`єктивної сторони передбачений цією нормою дисциплінарний проступок є вчиненням суддею діяння, яке полягає у порушенні правил суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.

151. Положення пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIIIкореспондують не зобов`язанням судді «розглядати і вирішувати судові справи», а його обов`язкам дотримуватися високих стандартів етичної поведінки, що пов`язано з його високим статусом (пункти 2, 4 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII), про що вказує буквальний зміст цієї норми.

152. Пункт 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII стосується поведінки судді, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя і складається з таких аспектів:

- питання моралі, чесності, непідкупності;

- відповідність способу життя судді його статусу;

- дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду;

- прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.

153. Отже, охоплюючи етичні аспекти поведінки судді, цей дисциплінарний проступок не може тлумачитись як такий, що стосується питання оцінки правильності або неправильності застосування суддею норм матеріального і процесуального права під час здійснення правосуддя та ухвалення судових рішень (у тому числі через невиправдане розширення змісту «стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду»).

154. Позасудова поведінка судді, яка може містити ознаки дисциплінарного проступку за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, пов`язана із вчиненням діянь, які мають ознаки інших правопорушень та/або демонстративного порушення норм суспільного співжиття чи загальноприйнятих правил поведінки.

155. Про наявність у поведінці судді складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, можуть свідчити дії чи бездіяльність судді, що демонструють відверте нехтування нормами моралі і права, неповагу до інших громадян та суспільства в цілому, недобросовісне використання власного соціального статусу і зумовлених посадою можливостей, поведінка, що викликає негативний суспільний відгук, компрометує весь суддівський корпус, здатна поставити під сумнів незалежність, неупередженість, об`єктивність правосуддя і підірвати довіру до суду як інституції, покликаної стояти на варті законності і справедливості.

156. Тобто суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ лише за вчинення «етичного проступку», зокрема, під час виконання функцій судді зі здійснення правосуддя. У такому разі діяння судді повинні оцінюватися виключно через призму моральних та етичних принципів і якостей особи судді, який від імені України уповноважений владою здійснювати правосуддя, та не повинні пов`язуватись із застосуванням суддею норм матеріального та процесуального права під час ухвалення судових рішень.

157. За відсутності обставин, які свідчать, що дії судді під час виконання функцій правосуддя не порочать звання судді й підривають авторитет правосуддя, а становлять лише порушення (істотне порушення) норм процесуального права, такі дії судді не можуть кваліфікуватись за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.

158. У контексті справи, що розглядається, діяння судді ОСОБА_1., які були кваліфіковані ВРП за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, стосуються бездіяльності цієї судді після завершення розгляду відповідних справ, тобто поведінки, яка не регулюється процесуальним законодавством, а визначається інструкцією з діловодства, а також звичаями ділового обороту та нормами суддівської етики, бездіяльності, яка призвела до втрати матеріалів 119 судових справ.

159. Велика Палата Верховного Суду звертається до положень статті 1 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ (черговим) з`їздом суддів України, які визначають, що суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

160. Статтею 7 Кодексу суддівської етики визначено, що суддя повинен старанно й неупереджено виконувати покладені на нього обов`язки.

161. У пункті 9 Висновку № 3 (2002) КРЄС констатовано, що довіра до судової системи є надзвичайно важливою в контексті глобалізації спорів та зростання доступу до судових рішень. Також у державі, яка керується верховенством права, громадськість має очікувати прийняття загальних принципів, які відповідали б вимогам справедливого суду та забезпечували б основоположні права. Обов`язки, покладені на суддів, мають визначатися таким чином, щоб гарантувати неупередженість суддів та їхню ефективну діяльність.

162. Стосовно правил поведінки судді КРЄС вважає, що кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов`язків; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності, мати високий рівень професійної свідомості та виконувати свої обов`язки ретельно [пункт 50 Висновку КРЄС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи № 3 (2002)].

163. Зазначені обов`язки судді є професійними стандартами, що формують модель поведінки, яку суддя повинен ставити за мету і якої повинен дотримуватися.

164. Невиконання службових обов`язків суддею без поважних причин свідчить про нехтування не лише високими стандартами поведінки, яких повинен дотримуватися суддя, а й мінімальними стандартами поведінки, яких має дотримуватися будь-який працівник.

165. У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що суддя дотримується етичних норм, не допускаючи прояву некоректної поведінки при здійсненні будь-якої діяльності, що пов`язана з його посадою. Постійна увага з боку суспільства покладає на суддю обов`язок прийняти ряд обмежень, і, незважаючи на те, що пересічному громадянину ці обов`язки могли б здатися обтяжливими, суддя приймає їх добровільно та охоче. Поведінка судді має відповідати високому статусу його посади. Судді, як і будь-якому громадянину, гарантується право вільного вираження думок, віросповідання, участі в зібраннях та асоціаціях, однак у процесі реалізації таких прав суддя завжди турбується про підтримку високого статусу посади судді і не допускає дій, що не сумісні з неупередженістю і незалежністю судових органів.

166. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що суддя є центральною фігурою в процесі здійснення правосуддя, і його відповідальність включає не тільки винесення рішення.

167. ВРП встановила, що протягом багатьох років суддя ОСОБА_1 не організувала передачу значної кількості розглянутих нею справ (119 справ різних категорій). Це стосується як періоду, коли вона ще мала повноваження здійснювати правосуддя, так і періоду після закінчення п`ятирічного строку повноважень, але коли вона все ще перебувала на посаді судді.

168. Суддя ОСОБА_1 не могла не розуміти важливості забезпечення належного документообігу, який стосується вже розглянутих справ. Постановлення судового рішення у справі не закінчує її (у широкому розумінні). Ще є процедури виконання судового рішення, його оскарження, необхідності ознайомлення зі справою учасників чи інших заінтересованих осіб тощо. Відомчими інструкціями з діловодства передбачений порядок формування і зберігання судових справ. І хоча в цих інструкціях переважно мова йде про діяльність працівників апарату в цьому аспекті, суддя не може залишатись осторонь цього процесу, адже після здійснення авторозподілу судових справ (процесуальних документів) вони передаються конкретно визначеному судді. Так само подані під час судового засідання докази і документи передаються судді, а потім за наявності для цього підстав підшиваються у справу.

169. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, отримавши матеріали судової справи, суддя до розгляду справи по суті з ухваленням судового рішення (складенням судового рішення відповідно до вимог норм процесуального права), незважаючи на те, що технічне оформлення матеріалів справи здійснюється закріпленим за ним секретарем судового засідання, несе персональну відповідальність за їх збереження, адже саме в такий спосіб забезпечується схоронність усієї доказової бази та підсумкового рішення суду.

170. Непередання справ, які були завершені проголошенням судового рішення, може створити враження про недбалість, безвідповідальність та зневагу до учасників процесу, яке підриває довіру до судової системи. Суспільство очікує, що суддя буде діяти з повагою до учасників процесу і з усвідомленням важливості своєї ролі в системі правосуддя не лише під час відправлення правосуддя, й при здійсненні інших видів своєї діяльності.

171. Велика Палала Верховного Суду зважає, що ніщо у цій справі не вказує на те, що у судді ОСОБА_1 протягом багатьох років, включно з достатньо тривалим періодом, коли вона вже не здійснювала правосуддя і, відповідно, не була завантажена, були якісь об`єктивні та непереборні перепони для передачі 119 справ закріпленому за нею секретарю судового засідання для належної їх здачі до канцелярії суду, як того вимагає інструкція з діловодства. За такий тривалий час при відсутності нездоланних перешкод при сумлінному ставленні до своїх обов`язків суддя могла знайти можливості для вчинення цих дій та забезпечити збереження справ.

172. Відсутність прямо передбаченої законом юридичної процедури передачі матеріалів справи секретарю судового засідання (як у цій справі) не може виправдовувати бездіяльність і байдужість судді щодо передачі секретарю судового засідання такої великої кількості судових справ, у кожній з яких, очевидно, піднімались питання дотримання прав і свобод та судового захисту. Тим більше, що такі питання навряд чи потребують законодавчого регулювання - це ті відносини, які більшою мірою регулюються відомчими інструкціями, звичаями ділового обороту та загальними стандартами професійної поведінки.

173. Отже, в цій ситуації суддя ОСОБА_1 мала дотримуватись елементарних етичних та професійних стандартів, як то: сумлінно ставитися до результатів своєї діяльності з відправлення правосуддя та діяти з метою зміцнення довіри громадян як до конкретного судді, так і до судової системи в ціломудля забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів, і недопущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.

174. Наслідком такої кричущої байдужості та нічим невиправданої бездіяльності судді ОСОБА_1 стало те, що після її звільнення в лютому 2021 року доля цих 119 справ взагалі невідома. ОСОБА_1 в жодних з поданих як до ВРП, так і до суду поясненнях (заявах по суті справи тощо) не надала відповіді на те, де ж перебувають зазначені вище 119 справ та чому ці справи не були передані до канцелярії суду до припинення її повноважень судді або невдовзі після цього.

175. У скарзі ОСОБА_1 наводить доводи про те, що у неї відсутня можливість передати справи відповідальному секретарю для подальшої їх здачі до канцелярії суду через непризначення відповідального секретаря, тоді як нею вжиті заходи щодо забезпечення призначення відповідальної за передачу справ особи (подана службова записка голові та керівнику апарату суду).

176. Велика Палата Верховного Суду відхиляє ці доводи заявниці з огляду на таке.

177. В оспорюваному рішенні ВРП, серед іншого, встановила, що наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2006 року № 8-К ОСОБА_4 призначено на посаду секретаря судового засідання Верхньодніпровського районного суду, на якій вона перебуває до цього часу. Відповідно до листа Верхньодніпровського районного суду від 06 березня 2024 року № 1/38/2024 секретар судового засідання усним розпорядженням була закріплена за суддею ОСОБА_1. та перебувала в її підпорядкуванні до моменту відрахування ОСОБА_1 зі штату суду (26 лютого 2021 року).

178. На підставі цього ВРП дійшла обґрунтованого висновку, що керівництво суду забезпечило умови для виконання суддею своїх обов`язків, як щодо здійснення правосуддя за наявності таких повноважень (що не оспорюється суддею), так і для можливості передання розглянутих справ секретарю судового засідання для оформлення та подальшого передання до канцелярії суду.

179. Та обставина, що ОСОБА_4 , після закінчення повноважень у судді ОСОБА_1, виконувала функції секретаря судового засідання у голови суду Бурхана С. М., на чому акцентує увагу ОСОБА_1 , не спростовує висновки ВРП і не ставить під сумнів встановлені обставини.

180. Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що після завершення повноважень на здійснення правосуддя у заявниці питання функціонування закріпленого за нею секретаря ОСОБА_4 мало організаційний характер і вирішувалося керівництвом суду для забезпечення раціональної діяльності суду та його працівників. Очевидно, що секретар не могла залишатися без роботи під час очікування завершення процедур призначення судді, за якою вона була закріплена. Водночас ця обставина не свідчить, що ОСОБА_1 , за належної організації роботи і сумлінного ставлення до своєї діяльності, була позбавлена можливості передати справи ОСОБА_4 для їх оформлення та подальшого передання до канцелярії суду. Навпаки, згідно з установленими обставинами справи 3 справи (№ 173/1902/13-ц, № 173/1903/13-ц, № 2-а/1500/11) обліковуються як передані у 2017 році секретарем судового засідання ОСОБА_4. до канцелярії суду, що спростовує твердження ОСОБА_1 .

181. При цьому Велика Палата Верховного Суду бере до уваги також те, що обов`язок у судді ОСОБА_1 організувати передачу розглянутих справ, які перебували у неї в провадженні протягом 2013-2015 років, секретарю судового засідання виник ще до припинення строку її повноважень щодо здійснення правосуддя (25 лютого 2016 року), тобто в період, коли секретар судового засідання ОСОБА_4 перебувала в її підпорядкуванні, і якій скаржниця повинна була передати справи для їх подальшого передання до канцелярії суду.

182. З огляду на це посилання ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, адресованих ВРП, на копії службових записок, у яких вона зверталася до керівника апарату суду з проханням надати їй секретаря судового засідання, або на відеозапис її спілкування з головою суду, під час якого їй нібито відмовили в наданні секретаря для оформлення справ, не мають вирішального значення в цій справі.

183. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок ВРП, що в діях судді ОСОБА_1 міститься склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, що виразилось у допущенні суддею поведінки, що порочить звання судді, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

184. Цей дисциплінарний проступок був триваючим, оскільки відповідна бездіяльність не стосувалися конституційної функції суддів щодо здійснення правосуддя, а тому припинення п`ятирічних повноважень судді ОСОБА_1 25 лютого 2016 року не припинило це правопорушення.

185. Також ВРП правильно визнала, що такі дії судді ОСОБА_1 складають також істотний дисциплінарний проступок у розумінні пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII.

Щодо кваліфікації за пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення)

186. Кваліфікуючі дії ОСОБА_1 за цим дисциплінарним проступком, ВРП із доповідної записки керівника апарату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, адресованої Раді, встановила, що у 55 справах судові рішення не були опубліковані в ЄДРСР, а в канцелярії перебувають 10 заяв від сторін у справах (із переліку 119 справ) про видачу копій рішень суду з відміткою про набрання рішеннями чинності та виконавчих листів, копії яких додані до матеріалів дисциплінарної справи, однак через відсутність в системі діловодства суду інформації про ухвалені рішення та відсутність рішень у ЄДРСР виконати вказані заяви неможливо. Це справи № 406/1907/2012 (провадження № 2/173/120/2013), № 406/2776/2012 (провадження № 2/173/210/2013), № 406/3206/2012 (провадження № 2/173/312/2013), № 406/857/2012 (провадження № 2/173/299/2014), № 173/1423/14-ц (провадження № 2/173/936/2014), № 173/1660/14-ц (провадження № 2/173/1040/2014), № 406/1814/2012 (провадження № 2/173/283/2014), № 17/1691/14-ц (провадження № 2/173/1052/2014), справа № 173/1424/14-ц (провадження № 2/173/937/2014), № 173/1450/14-ц (провадження № 2/173/51/2015).

187. Крім того, у цьому листі надано інформацію, що у справах № 173/41/14, № 173/297/14, № 173/1458/14-ц, № 173/2530/14-ц, № 173/2638/14-ц, № 173/729/15-ц були видані виконавчі листи, проте судові рішення відсутні.

188. За висновком ВРП, це є свідченням відсутності вмотивованих судових рішень у цих справах, що утворює склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення).

189. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що п`ятирічний строк повноважень судді ОСОБА_1 тривав з 24 лютого 2011 року до 25 лютого 2016 року.

190. У редакції Закону № 2453-VI, яка була чинною до 28 березня 2015 року, положення статті 83 цього Закону містили вичерпний перелік підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, серед яких не було зволікання з виготовленням мотивованого судового рішення.

191. Водночас процесуальне законодавство, яке було чинним протягом строку повноважень ОСОБА_1, хоча й передбачало можливість відкладення судом виготовлення повного тексту судового рішення, але в межах досить короткого строку - «не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи» (частина третя статті 209 Цивільного процесуального кодексу України, частина четверта статті 85 Господарського процесуального кодексу України, частина третя статті 160 КАС України, частина друга статті 376 Кримінального процесуального кодексу України). У будь-якому разі зміст зазначених законодавчих положень свідчив про те, що можливість такого «відкладення» не звільняє суд від обов`язку виготовити повний текст судового рішення, навіть якщо було порушено встановлений законом строк.

192. 28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд», яким Закон № 2453-VI був викладений в новій редакції, що вже прямо передбачила дисциплінарну відповідальність за «зволікання з виготовленням мотивованого судового рішення» (пункт 2 частини першої статті 92). Закон № 1402-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року, тобто після закінчення п?ятирічного строку повноважень судді ОСОБА_1 , так само визначав це діяння як дисциплінарний проступок.

193. У цьому контексті необхідно підкреслити, що зволікання з виготовленням мотивованого судового рішення як вид дисциплінарного проступку полягає у протиправному та невиправданому невиконанні суддею передбаченого відповідним процесуальним законодавством обов`язку виготовити повний («мотивований») текст судового рішення в межах визначеного законом строку.

194. Термін «зволікання» вказує на те, що не будь-яка затримка із виготовленням мотивованого судового рішення автоматично має ознаки цього дисциплінарного проступку. Зокрема, не є «зволіканням з виготовленням мотивованого судового рішення» таке порушення передбаченого відповідним процесуальним законодавством строку виготовлення повного тексту судового рішення, яке було обумовлено об`єктивними обставинами (наприклад, хвороба судді, його надзвичайно висока завантаженість у відповідний період, значна складність справи тощо). Наявність чи відсутність таких об`єктивних чинників має бути предметом оцінки в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх доречних обставин (тривалість порушення, його наслідки для учасників провадження, складність справи, перебування судді на лікарняному, його завантаженість тощо). При цьому очевидно, що чим більш тривалою є затримка із виготовленням мотивованого тексту судового рішення та чим більший вплив це порушення має на права учасників конкретної судової справи (наприклад, затримка із звільненням з-під варти, втрата майна та неможливість виконання судового рішення, неможливість оскарження судового рішення тощо), тим більшою є вірогідність того, що вона може бути кваліфікована саме як «зволікання», і, навпаки, тим більш вагомими мають бути обставини, які перешкоджали судді виготовити повний текст судового рішення, для висновку про відсутність у його діях ознак «зволікання».

195. У цій справі встановлена відсутність 55 повних текстів судових рішень, при цьому тривалість порушення встановленого процесуальним законодавством п`ятиденного строку на виготовлення повного тексту судового рішення становить роки. До того ж суд не міг видати копії судових рішень за 10 заявами учасників справи, оскільки матеріали справ були втрачені, а судові рішення не були завантажені ні в електронну систему діловодства суду, ні опубліковані в ЄДРСР.

196. У цьому контексті Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що ВРП детально проаналізувала відповідні фактичні обставини, оцінила доводи судді ОСОБА_1 та її представника, навела переконливі мотиви свого висновку про те, що суддя ОСОБА_1 тривалий час (роками) зволікала з виготовленням мотивованого судового рішення, тобто вчиняла дисциплінарний проступок.

197. Водночас ВРП виснувала, що допущені ОСОБА_1 порушення не усунуті, відтак інкримінований їй дисциплінарний проступок є триваючим, тобто таким, що тривав щонайменше до її звільнення 23 лютого 2021 року на підставі рішення ВРП № 428/0/15-21.

198. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що ця справа стосується судді, яку було вперше призначено на посаду судді за положеннями частини першої статті 128 Конституції України в редакції 1996 року, згідно з якими перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України. Зокрема, ОСОБА_1 було призначено на посаду судді згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2011 року № 246/2011, і строк її повноважень закінчився 25 лютого 2016 року.

199. Закінчення п`ятирічного строку повноважень, на який ОСОБА_1 було призначено, позбавило її можливості здійснювати правосуддя, однак у цій справі мова йде не про здійснення правосуддя, зокрема ведення судового процесу і ухвалення судових рішень, а про виготовлення текстів судових рішень у справах, розгляд яких був завершений ухваленням судового рішення ще тоді, коли суддя ОСОБА_1 мала відповідні повноваження.

200. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме ухвалення судового рішення є процесуальною діяльністю судді, пов`язаною зі здійсненням правосуддя, тоді як виготовлення повного тексту судового рішення полягає у письмовому оформленні мотивів, якими суддя керувався при його ухваленні.

201. Отже, закінчення п`ятирічного строку повноважень судді, призначеного вперше за раніше діючим законодавством, не означає неможливості виготовлення повних текстів проголошених ним судових рішень у розглянутих під час цього строку справах. Тут важливо ще раз підкреслити, що у цій справі мова йде про суддю, у якої закінчився п`ятирічний строк повноваження, на який вона була призначена, і після спливу якого продовжила перебувати у статусі судді, обіймати посаду та отримувати суддівську винагороду, очікуючи передбаченої законом процедури кваліфікаційного оцінювання (наведене відрізняє цю специфічну ситуацію від інших визначених Конституцією України підстав припинення повноважень судді).

202. Посилання ОСОБА_1 на те, що від сторін у справах, які були у її провадженні, не надходило жодної скарги на невидачу їм копії судового рішення, а 10 заяв учасників справ про видачу копій судових рішень не є безумовним та беззаперечним свідченням невидачі копії таких рішень та порушенням прав сторін, зокрема на апеляційне оскарження, оскільки самі учасники справ про таке порушення не заявляли, Велика Палата Верховного Суду вважає непереконливими.

203. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що сама по собі відсутність скарг від учасників процесу на невидачу їм копії судового рішення не спростовує того факту, що судові рішення у справах, про які йдеться, не були виготовлені у порядку та строки, визначені процесуальними кодексами. Суддя має обов`язок виготовити рішення незалежно від того, чи учасники процесу подають скарги на їхню відсутність. Водночас наявність 10 заяв на видачу копій рішень, які неможливо виконати, є свідченням того, що тексти судових рішень відсутні.

204. Це також підтверджується і тим, що вказані тексти судових рішень відсутні в системі діловодства суду та ЄДРСР, тобто в тих джерелах, в яких судове рішення може і повинно бути, окрім матеріалів конкретної судової справи.

205. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП в оскаржуваному рішенні обґрунтовано виснувала, що бездіяльність судді ОСОБА_1 у виді зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення була триваючою і утворювала склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, оскільки остання після припинення своїх повноважень 25 лютого 2016 року до її звільнення 23 лютого 2021 року могла і була зобов`язана усунути допущені нею порушення.

206. Викладені в скарзі ОСОБА_1 доводи не спростовують цих висновків.

Щодо застосованого дисциплінарного стягнення

207. На підставі частини другої статті 109 Закону № 1402-VIII під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.

208. Велика Палата Верховного Суду враховує, що пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України та статтею 115 Закону № 1402-VIII встановлено, що підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

209. Відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, факт допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

210. Таким чином, дії судді за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII ототожнюються із діями судді, які є істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, що встановлено пунктом 1 частини дев`ятої статті 109 цього Закону. Вчинення суддею таких дій відповідно до частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII має наслідком застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

211. Зважаючи на викладене, а також на встановлені під час розгляду дисциплінарної справи обставини, враховуючи характеристику судді ОСОБА_1 , затверджену рішенням зборів суддів Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року № 6, характер вчиненого нею проступку та його явну несумісність зі статусом судді, ВРП та її Перша Дисциплінарна палата правильно застосували до неї дисциплінарне стягнення у виді внесення подання про звільнення судді з посади, що є пропорційним вчиненому проступку.

Висновки Великої Палати Верховного Суду

212. На підставі частини восьмої статті 266 КАС України Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення ВРП або залишити його без змін.

213. Велика Палата дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення ВРП від 14 березня 2024 року № 766/0/15-24, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

214. Велика Палата встановила, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, безсторонньо та пропорційно.

215. Оскаржуване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування до судді дисциплінарного стягнення - подання про звільнення її з посади судді.

216. Керуючись статтями 266, 345, 351, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 14 березня 2024 року № 766/0/15-24, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності залишити без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 14 березня 2024 року № 766/0/15-24 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич
Суддя-доповідач Є. А. Усенко
СуддіО. О. БанаськоМ. В. Мазур
О. Л. БулейкоС. Ю. Мартєв
Ю. Л. ВласовС. О. Погрібний
І. А. ВоробйоваО. В. Ступак
О. А. ГубськаІ. В. Ткач
Ж. М. ЄленінаО. С. Ткачук
В. В. КорольН. В. Шевцова
О. В. Кривенда

Повний текст постанови на підставі частини третьої статті 355 КАС України оформила суддя Ступак О. В.