Справа № 200/7289/24
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 лютого 2025 року

м. Київ

справа №200/7289/24

адміністративне провадження № К/990/2915/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів - Шарапи В.М., Берназюка Я.О.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05.11.2024 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , скаржник) звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому просила:

визнати бездіяльність Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати сину позивачки компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги одним платежем, призначеної рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 10.02.2023 № 14/16 ОСОБА_2 , сину загиблого ОСОБА_3 у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, за період з 03.03.2023 по 28.03.2024 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, - протиправною;

зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити сину позивачки компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги одним платежем, призначеної рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 10.02.2023 № 14/168 ОСОБА_2 , сину загиблого ОСОБА_3 у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, за період з 03.03.2023 по 28.03.2024 відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.11.2024, яка залишена без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2024, визнано причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом неповажними, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено, позовну заяву повернути позивачці без розгляду.

22.01.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржниця, з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05.11.2024 про повернення позовної заяви без розгляду та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 200/7289/24, передати справу на розгляд.

Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій були неповно з`ясовані обставини, що мають істотне значення для справи, які суди вважали встановленими, допущені істотні порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши касаційну скаргу та документи, додані до неї, Суд дійшов такого висновку.

На виконання частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За приписами пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Суд першої інстанції, повертаючи позов, виходив з того, що позивачка пропустила строк звернення до суду.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до адміністративного суду позивачка зазначила, що виплата грошових коштів у повному обсязі, одним платежем, з урахуванням раніше виплачених сум, за рішенням суду у справі №200/4708/23 відбулась 28.03.2024. Однак на дату виплати грошових коштів тривала процедура касаційного оскарження рішення суду у справі № 200/4708/23, яка завершилась 16.04.2024. Тому на переконання позивачки Термін звернення до суду з даним позовом слід відраховувати від дати завершення касаційного оскарження вказаного судового рішення. Оскільки до цього, на думку позивачки, звернення до суду з цим позовом було передчасним.

Крім того, позивачка також вказує на те, що у період квітень - жовтень 2024 року кількість повітряних тривог по Рівненській області, де мешкає позивачка з неповнолітнім сином, становила 149. З метою збереження життя та здоров`я вони істотний проміжок часу перебували в укритті. У цей же період часу кількість обстрілів збільшилася та через масовані російські обстріли в Україні виник дефіцит електроенергії, у зв`язку з чим з 15.05.2024 НЕК «Укренерго» запровадило контрольовані аварійні відключення світла для промислових та побутових споживачів в усіх регіонах України. Так, протягом доби у деякі дні червня-серпня 2024 року електроенергія була наявна лише по 2-3 години, що негативно вплинуло на організацію підготовки та терміни подання позовної заяви до суду.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції застосував правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 14.02.2019 у справі № 805/3881/18-а, від 18.01.2023 у справі № 160/21195/21, від 16.02.2023 у справі № 640/4426/22, від 16.02.2023 у справі № 640/7964/21, від 27.03.2023 у справі № 160/14362/21, від 23.03.2023 у справі № 761/28821/20, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22, та зазначив, що судом не приймаються до уваги доводи позивачки щодо того, що строк звернення до суду з позовом слід відраховувати з урахуванням дати завершення касаційного оскарження судових рішень у справі № 200/4708/23, а так само інші наведені у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду аргументи позивачки. Розглянувши заяву позивачки, суд визнав причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

Суд апеляційної інстанції постановою від 23.12.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05.11.2024 - без змін.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судове рішення у справі № 200/4708/23 набрало законної сили 28.02.2024 (після завершення апеляційного перегляду), та набуло статусу обов`язкового до виконання відповідно до приписів статті 370 КАС України, та виконано відповідачем 28.03.2024. Отже, наявність касаційної скарги відповідача у справі №200/4708/23, за наявності обставин виконання відповідачем рішення суду - виплати позивачу коштів, жодним чином не перешкоджало позивачу своєчасно, в шестимісячний строк з моменту виплати допомоги (28.03.2024), звернутися до суду з позовом.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду (запровадження на території України воєнного стану, повітряні тривоги, аварійні відключення електроенергії) не можна вважати поважними, тобто такими, що не залежали від волевиявлення особи, яка подає позовну заяву, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив висновок, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

Положеннями частини першої статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У той же час поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом (постанова Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 473/2236/17).

В контексті наведеного також варто наголосити на тому, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Слід зауважити, що ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою із значним пропуском строку, що становить майже 2 місяці, що свідчить про допущення скаржником зволікань щодо реалізації свого права та є суттєвою обставиною, яка впливає на розгляд судом питання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Суд звертає увагу, що особа, яка має намір подати позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду.

Оцінюючи ж твердження скаржника про надмірний формалізм судів, Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на положення частини другої статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ЄСПЛ здійснено розмежування між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Зокрема, у рішенні в справі «Zubac v. Croatia», заява № 40160/12, вказано, що оскільки верховенство права є основоположним принципом демократичної держави і Конвенції (див., наприклад, рішення у справі «Бака проти Угорщини» (Baka v. Hungary) [ВП], № 20261/12, п. 117, ЄСПЛ 2016), Конвенція чи будь-що інше не може породжувати очікування того, що Верховний Суд ігноруватиме або не помічатиме очевидні процесуальні порушення.

З огляду на наведену практику ЄСПЛ в системному взаємозв`язку із встановленим конституційною нормою обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти лише у визначений законом України спосіб, можна виснувати про відсутність ознак надмірного формалізму у діях суду апеляційної інстанції при відмові скаржнику у відкритті апеляційного провадження у цій справі.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, на яку покликається скаржник у касаційній скарзі як підставу для поновлення строку в цій справі, суд зробив висновок про те, що позивач у цій справі був учасником бойових дій, а тому вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав із поважних причин. Отже, висновки суду у справі № 500/1912/22 щодо оцінки обставин не є релевантними до цих правовідносин.

Крім того, у постанові від 28 листопада 2022 року у справі № 140/11951/21 Верховний Суд указував, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково необхідно брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Разом з тим, повітряні тривоги, ракетні обстріли та відсутність електроенергії не можуть бути основною причиною для поновлення строку на подання касаційної скарги, оскільки такі не мають постійного та довготривалого характеру. Більш того, тривоги оголошуються у різних регіонах України, та не носять постійного, безперервного характеру. Необхідність перебування поза місцем мешкання не свідчать про неможливість звернення до суду у встановлений КАС України строк.

Скаржником не доведено, що тривалість ракетних обстрілів, відсутність світла у Рівненській області була такою, що об`єктивно унеможливлювала складання і направлення позовної заяви в межах строків, передбачених КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 28 лютого 2023 року у справі №760/4516/20, від 31 серпня 2023 року у справі № 460/15983/21 зазначав, що опубліковані 02 березня 2022 року Радою суддів України рекомендації роботи судів в умовах воєнного стану, серед яких рекомендовано виважено підходити до процесуальних питань, мають рекомендаційний характер і враховуються судом у сукупності із іншими обставинами та доказами, які свідчать про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами першої та апеляційної норм матеріального і процесуального права не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05.11.2024 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач: С.М. Чиркін

Судді: Я.О. Берназюк

В.М. Шарапа