Справа № 482/2302/24
Суддя: Кічула В. М.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 482/2302/24
Номер провадження 2-а/482/21/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2025 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Кічула В.М., за участю секретаря судових засідань Алєксєєнко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, другого відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови № ПС 002943 від 24.06.2024 року про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови № ПС 002943 від 24.06.2024 року про накладення адміністративного стягнення.

На обґрунтування позову вказує, що 22.06.2024 року начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області складена постанова про накладення адміністративного стягнення № ПС 002943 відносно ОСОБА_1 , за якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Позивач вважає таку постанову незаконною, оскільки її складено з порушенням встановленої процедури, зокрема, в оскаржуваній постанові не вказано відомості щодо напівпричепа, яким здійснювалося перевезення вантажу, а також фактичних вагових показників за результатами зважування, а тому просив суд про визнання протиправною та скасування такої постанови.

Також заперечує щодо подвійного розміру адміністративного стягнення, оскільки позивач не отримував оскаржувану постанову, а дізнався про її наявність лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06.12.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 21.01.2025 року залучено до участі у справі другого відповідача - Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеку).

Представниками відповідачів надано до суду відзиви на позовну заяву, в яких останні просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на законність оскаржуваної постанови та необґрунтованість тверджень позивача.

Зокрема вказали, що 16.05.2024 о 12 год. 22 хв. в пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-15 ОдесаРені-Бухарест 21 км+ 125м було зупинено вантажний автомобіль у складі спеціального вантажного сідлового тягача MAN та напівпричепа марки BODEX, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 .

Під час проведеної перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль зазначених транспортних засобів та встановлено перевищення визначених законодавством габаритно-вагових норм, а саме: при перевезенні вантажу згідно товарнотранспортної накладної від 15.05.2024 № 212734, загальна вага склала 49,6 тон, при допустимій вазі 40 тон, перевантаження склало 24 %.

Так, згідно відомостей товарно-транспортної накладної від 15.05.2024 № 212734, яка була надана водієм під час проведення перевірки, маса брутто склала 39,84 тон, проте за результатом зважування встановлено, що загальна маса транспортного засобу склала 49,6 тон (чек зважування додано до відзиву на позовну заяву разом з матеріалами перевірки).

Отже, відомості про масу вантажу в ТТН не відповідали фактичним даним та перевищували нормативно встановлені законодавством вагові параметри понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків.

Вантажовідправником у вказаній ТТН визначено ТОВ "ГРЕЙН АГРО ЛТД" (), керівником якої, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань, на момент прийняття оскаржуваної постанови, був ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивача, як керівника вантажовідправника, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 132-2 КУпАП.

Згідно з відомостями ЄДРЮОФОП щодо ТОВ "ГРЕЙН АГРО ЛТД", вказано адресу керівника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1, і саме за цією адресою відповідачем двічі направлялися рекомендовані листи із запрошенням ОСОБА_1 на розгляд справи, однак такі листи повернулися на адресу відправника у зв`язку із неотриманням їх адресатом. Окрім того, за вказаною адресою також направлялася оскаржувана постанова, яка теж повернулася на адресу відправника у зв`язку із неотриманням листа позивачем.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом тощо.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

У статті 1 Конституції України, Україна проголошується правовою державою.

Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов`язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних і справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплено як основоположні принципи в Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КпАП України передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються ст. 279-1, 279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 229 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил користування автомобільним транспортом, і, зокрема, про адміністративні правопорушення, які передбачені ст. 132-2 КУпАП, розглядають органи автомобільного транспорту.

Пунктами 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п. 22.5 Правил дорожнього руху України на 2 % (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Підпунктом 22.5 Правил дорожнього руху України передбачені обмеження як вагових, так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів. Зокрема, максимальне значення для автомобільних доріг державного значення фактичної маси двовісного або трьохвісного автомобіля з двовісним або трьохвісним причепом становить 40 тон.

Відповідальність за порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху України передбачена, в тому числі ст. 132-2 КУпАП.

Згідно із п. п. 1, 7 Положення про Державну службу України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, зокрема спеціалізовані, та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі тощо.

Отже, Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті з метою забезпечення виконання покладених на нього законодавством завдань, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів має право: проводити рейдові перевірки (перевірки на дорозі); використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, у тому числі є товарно-транспортна накладна.

В силу ст. 51-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» саме на вантажовідправника покладено обов`язки вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу та надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію.

Положеннями ч. 1 ст. 132-2 КУпАП передбачена відповідальність за внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Ч. 3 ст. 132-2 КУпАП передбачена відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків включно.

Суб`єкт відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 132-2 КУпАП, визначений ст. 279-5 КУпАП, за змістом якої, у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч. 2 ст. 122-2, ч.ч. 2, 3 ст. 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання.

У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

У ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що вантажовідправник - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж.

Аналогічне визначення вантажовідправника наведено в абз. 6 глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363.

Статтею 132-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу, що накладається на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника.

У свою чергу, відповідно до ст. 14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

З огляду на вказане, ст. 132-2 КУпАП підлягає застосуванню в сукупності зі ст. 14 КУпАП.

Як встановлено судом, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 24.06.2024 року № ПС 002943, 16.05.2024 о 12 год. 22 хв. на автодорозі М-15 ОдесаРені-Бухарест 21 км+ 125м, був проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та встановлено що вантажовідправником було внесено відомості про масу вантажу до ТТН № 212734 від 15.05.2024 року, що не відповідають фактичним даним та перевищують встановлені законодавством нормативно-правові (вагові) параметри понад 20%, але не більше 30%, у зв`язку із чим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-2 КУпАП.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 212734 від 15.05.2024, де вантажовідправником значиться товариство з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙН АГРО ЛТД» (), маса брутто складає 39,84 тон.

За приписами вищенаведеного законодавства (ст. 1, 51-1 Закону України «Про автомобільний транспорт») саме вантажовідправник вносить відповідні відомості до ТТН, при цьому він зобов`язаний надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію.

Відповідно до чеку зважування від 16.05.2024 року, час зважування 12:22, талон № 187, номер: НОМЕР_3, загальна маса транспортного засобу склала 49,6 тон.

Відповідно до інформації про юридичну особу - товариство з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙН АГРО ЛТД», керівником даного товариства є ОСОБА_1.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку щодо правомірності складення постанови саме щодо ОСОБА_1 , як уповноваженої особи ТОВ «ГРЕЙН АГРО ЛТД», і враховуючи підтверджену належними доказами загальну масу транспортного засобу, яка склала 49,6 тон, що перевищує нормативно встановлені законодавством вагові параметри понад 20%, але не більше 30%, він повинен нести відповідальність саме за ч. 3 ст. 132-2 КУпАП.

Твердження про те, що відповідачем не надсилалась позивачу оскаржувана постанова та він не повідомлявся про розгляд справи, спростовується долученими відповідачем до матеріалів справи доказами направлення позивачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, рекомендованих листів із запрошенням на розгляд справи та із оскаржуваною постановою, які повернулися на адресу відправника у зв`язку із неотриманням листів позивачем.

Твердження позивача про те, що оскільки в оскаржуваній постанові не враховано, що перевезення вантажу здійснювалося не тягачем, а причіпом, і не зазначена інформація про такий причіп, а відтак відсутність цих відомостей виключає можливість безсумнівного висновку про винуватість позивача спростовується наступним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» причіп - це транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем. Таким чином він самостійно не може здійснювати рух автомобільними дорогами з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм.

У пункті 22.5 Правил дорожнього руху тягач і причіп вважаються комбінованими транспортними засобами.

Транспортним засобом визнається пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Автопоїзд (транспортний состав) - це механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а експлуатацією транспортного состава є транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).

Згідно із пунктом 2.13 Правил дорожнього руху транспортний засіб для перевезення вантажів складається з тягача відповідної категорії та причіпу.

Отже, спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач та спеціалізований напівпричіп, як транспортний засіб, приводиться у рух за допомогою сідельного тягача. Сідельний тягач із з`єднаним із ним напівпричепом є транспортним засобом спеціалізованого призначення. Сідельний тягач та з`єднаний із ним напівпричіп, що мають єдину систему гальмування, освітлення, експлуатуються як транспортний засіб з метою перевезення вантажів певних категорій. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.01.2021 по справі № 761/33776/19.

Окрім того, суд приймає до уваги, що інформація про тягач та причіп встановлена відповідачем при фіксації події та складу адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також підтверджується іншими матеріалами.

Що стосується тверджень позивача про не зазначення в оскаржуваній постанові фактичних вагових показників та показників згідно ТТН, суд вважає, що така інформація не є обов`язковою для встановлення складу правопорушення та зазначається уповноваженою особою за можливості встановлення такої інформації. Також слід зазначити, що Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 №512, передбачено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові в залежності від обставин вчинення порушення. Між тим, ця Інструкція не містить імперативної вимоги щодо необхідності зазначення в постанові всього обсягу інформації.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт», постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", положення про Державну службу України з безпеки на транспорті саме на Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеку) покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, зокрема з метою забезпечення виконання покладених на неї законодавством завдань щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів.

Переконливих доводів, підтверджених відповідними доказами, які б давали суду підстави ставити під сумнів обставини, викладені в постанові, наведено не було, а тому порушень вимог закону посадовими особами під час їх складання не вбачається.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Окрім того, судом враховується правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20, відповідно до якої ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, зокрема і від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст.ст. 241-246 КАС України, суд,-

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, другого відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови № ПС 002943 від 24.06.2024 року про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення, а постанову без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий В.М. Кічула