Справа № 681/822/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 681/822/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горщар А.Г.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

11 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом в якому просив скасувати постанову серії ББА № 314502 по справі про адміністративні правопорушення, винесену 17 березня 2024 року інспектором з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітаном поліції Псюком О.О., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, згідно якої до останнього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Полонський районний суд Хмельницької області позов задовольнив частково. Скасував постанову серії ББА № 314502 по справі про адміністративне правопорушення, винесену 17 березня 2024 року інспектором з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітаном поліції Псюком О.О., в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження по справі в цій частині закрити.

Вказану постанову в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та застосування на нього адміністративного штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн залишив без змін.

Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 мав право заперечити порушення ним правил дорожнього руху, які на думку працівника поліції стали причиною зупинки автомобіля, та оскаржити дії інспектора поліції в передбаченому законом порядку, однак недоведеність вчинення позивачем порушення вимог ПДР, що стали причиною зупинки, не звільняло його від обов`язку як водія пред`явити на вимогу працівника поліції документи на право керування транспортним засобом відповідної категорії, який він не виконав.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що рішення притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності повинне бути скасоване в цілому, адже за відсутності доказів правопорушення ПДР позивачем, відсутня й підстава зупинення його транспортного засобу та наступної перевірки документів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача було порушення ним вимоги дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», після зупинки водій не надав на вимогу працівника поліції посвідчення водія відповідної категорії на керування транспортним засобом, чим порушив п.8.4б та 2.1а ПДР України. Вказане стало підставою для винесення інспектором поліції оскаржуваної постанови.

Вважає, що позивач пропустив строк для оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а зазначені ним підстави його поновлення не є об`єктивно непереборними та пов`язаними з дійсними перешкодами та труднощами для своєчасного її оскарження. Зазначене підтверджується матеріалами справи та відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції з місця зупинки.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.03.2024 о 23 год. 52 хв. інспектором з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітаном поліції Псюком О.О. винесено постанову серії ББА № 314502, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладено стягнення з урахуванням ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., за те що ОСОБА_1 , 17 березня 2024 року о 21:16 годині в м.Баранівка по вулиці Костельна-Дубрівське шосе керував автомобілем «Мазда» державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії на керування даним транспортним засобом чим порушив п.п. 8.4б та 2.1а ПДР України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно ст.16 Закон України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до п. 2.1 «а», «б» Правил дорожнього руху України (ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Згідно із п.2.4 "а" ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом першим частини першої статті 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено право поліцейського зупинити транспортний засіб в разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Відповідно до пункт 8.4 Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи: попереджувальні знаки, знаки пріоритету, заборонні знаки, наказові знаки, інформаційно-вказівні знаки, знаки сервісу, таблички до дорожніх знаків. Так, зокрема знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

ПДР України визначають такий пріоритетний знак, як 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Вказаним знаком забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами 1, 2, 3, 4, 6, 7 ст.122, ч. ч. 1, 2, 4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно із положеннями ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до положень п.1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка доведена в законний спосіб.

В розумінні ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ст.73 КАС України). Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.74 КАС України).

Як встановлено судом першої інстанції з відеозапису за 17.03.2024 з нагрудної камери поліцейського, який міститься на DVD-R диску, фіксація події здійснюється в темну пору доби. Автомобіль позивача рухався в межах населеного пункту, на невстановленому перехресті здійснив поворот праворуч і продовжив рух прямо в напрямку автомобіля працівників поліції, які розпочали рух за ним з подальшим ввімкненням проблискових маячків, через 39 секунд в невизначеному місці транспортний засіб, який керував ОСОБА_1 , був зупинений, після чого поліцейський повідомив водію, що причиною зупинки є порушення ОСОБА_1 вимог знаку «Проїзд без зупинки заборонено».

В подальшому інспектор поліції запропонував позивачу пред`явити документи на право керування транспортним засобом, а також реєстраційні документи на транспортний засіб, ОСОБА_1 не виконав таку вимогу поліцейського з мотивів невчинення ним порушення, на яке вказував працівник поліції. Вказана вимога була озвучена працівником поліції неодноразово.

Після цього працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 право оскаржувати дії працівників поліції у встановленому порядку, права, передбачені ст. 268 КУпАП, та виніс оскаржувану постанову, яка була пред`явлена позивачу для ознайомлення, зачитана йому в голос, останній своїми діями фактично відмовився від отримання її копії.

При цьому, з відеозапипису не встановлено наявність та фіксація встановленого знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» по маршруту руху транспортного засобу позивача, вимогу якого за позицією працівника поліції не виконав ОСОБА_1 керуючи автомобілем.

Будь-яких інших доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, про встановлення знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» на перехресті, де автомобіль під керування позивача здійснив поворот праворуч, що зафіксовано на відеозаписі (наприклад протокол огляду, схема доріг, пояснення свідків, дозвіл чи рішення про встановлення дорожнього знаку тощо) відповідачем не надано.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав про недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, тому постанова інспектора в цій частині підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Також, з відеозапису встановлено, що інспектор поліції роз`яснив водію причину зупинки та неодноразово пропонував пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом, проте позивач вимоги працівника поліції не виконав та посвідчення водія не пред`явив.

При цьому, колегія суддів враховує, що Верховний Суд в постанові від 25.09.2019 у справі №127/19283/17 дійшов висновку, що притягнення особи до відповідальності та накладення стягнення за ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами) є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 мав право заперечити порушення ним правил дорожнього руху, які на думку працівника поліції стали причиною зупинки автомобіля, та оскаржити дії інспектора поліції в передбаченому законом порядку, однак недоведеність вчинення позивачем порушення вимог ПДР, що стали причиною зупинки, не звільняло його від обов`язку як водія пред`явити на вимогу працівника поліції документи на право керування транспортним засобом відповідної категорії, який він не виконав.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що постанова в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП винесена законно та правомірно, при цьому дотримано процедуру розгляду справи та винесення постанови, тож підстави для її скасування відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.