Справа № 756/16069/24
Суддя: Діденко Є. В.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Оболонський районний суд міста Києва
Провадження № 2-а/756/55/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Діденка Є.В., за участю секретаря судового засідання Павлишина О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 07.12.2024 р. № 33 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтований тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № 33 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці на 08.06.2024 року. Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки він не прибув по повістці з поважної причини, а саме за хворобою, що підтверджено листком непрацездатності. Крім того, відповідачем не конкретизовано, яке саме порушення ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вчинене позивачем. Також, відповідач не повідомив позивача за три дні про дату, час і місце розгляду справи, чим порушив права позивача.

Ухвалою судді від 24 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

22.01.2025 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав. Зазначив, що 08.06.2024 року позивачу було вручено повістку про його виклик на 08.06.2024 року о 09.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується розпискою про її отримання. Однак, позивач у визначений термін не прибув і про причини неявки не повідомив. Тому, 28.06.2024 р. відповідач звернувся до ДОП Оболонського УП ГУНП у м. Києві щодо доставлення ОСОБА_1 для складення протоколу про адміністративне правопорушення. 07.12.2024 року ДОП Оболонського УП ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, метро «Хрещатик», було виявлено ОСОБА_1 , якого було запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 07.12.2024 року відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за фактом неявки без поважних причин за повісткою на 08.06.2024 р. Під час складення протоколу ОСОБА_1 повідомив, що перебував на лікарняному. Однак, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», позивач був зобов`язаний у такому випадку протягом трьох діб повідомити ІНФОРМАЦІЯ_3 про причини неявки, і з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк, не пізніше семи календарних днів. Тому, 07.12.2024 року на підставі встановлених обставин, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_3 , було прийнято постанову № 33 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу 17000,00 грн. Копію постанови позивач отримав 07.12.2024 р. в день її складання, що підтверджено його підписом. Винесена постанова відповідає вимогам закону і є обґрунтованою.

Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинене в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Статтею 259 КУпАП передбачено, що з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено … до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що 08.06.2024 року ОСОБА_1 отримав повістку № МГ/80663 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08.06.2024 р. о 09.00 год., що підтверджується розпискою на ім?я ОСОБА_1 і підписом у ній.

З 07.06.2024 по 14.06.2024 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному у зв`язку із захворюванням загального характеру, що підтверджено електронним лікарняним листом 23606633-1.

28.06.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до Оболонського УП ГУНП в м. Києві для доставлення громадянина ОСОБА_1 для складення протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку із тим, що він не з`явився по повістці на 08.06.2024 р.

07.12.2024 року офіцером ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол про адміністративне правопорушення № 33, за фактом того, що ОСОБА_1 не прибув по повістці 08.06.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , повістка була вручена під власний підпис.

Також, у протоколі містяться пояснення ОСОБА_1 , у яких він зазначив, що не з`явився за хворобою, перебував на лікарняному.

07.12.2024 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 прийнято постанову № 33, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 17000,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 не прибув по повістці на 08.06.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , повістка була отримана під власний підпис.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за нез`явлення за повісткою 08.06.2024 року о 09.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд вважає, що дослідженими доказами підтверджено факт отримання позивачем повістки 08.06.2024 р., і цей факт ним не заперечується.

У вказаний період ОСОБА_1 перебував на лікарняному, а відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», хвороба є поважною причиною неприбуття за повісткою.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не повідомив відповідача про наявність поважних причин для неприбуття, та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 після закінчення хвороби, а тому порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Водночас, саме за таке правопорушення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувався, а оскаржувана постанова складена лише за фактом неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08.06.2024 р.

Крім того, на переконання суду, у цій справі відповідачем був пропущений строк накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Так, статтею 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вказане правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Суд зазначає, що момент складення протоколу про адміністративне правопорушення не завжди є тотожним моменту виявлення правопорушення. Так, складення протоколу про адміністративне правопорушення за своєю суттю є актом фіксації правопорушення, яке вже відбулось у минулому, та одночасно є висуненням обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, з чого розпочинається процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності. Водночас, під виявленням правопорушенням слід розуміти наявність в уповноваженого суб`єкта достатніх відомостей про факт вчинення правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 28.02.2019 в справі №149/2498/17 зазначено, що днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.

Правопорушення, яке інкримінується, було вчинене позивачем 08.06.2024 р., коли позивач не прибув за викликом і не повідомив про поважні причини неявки.

На переконання суду, саме 08.06.2024 р. вказане правопорушення було виявлене відповідачем, оскільки відповідачу мало бути відомо про факт неявки позивача до відповідача за врученою повісткою, та про неповідомлення позивачем поважних причин неявки.

Відповідно до вимог статті 38 КУпАП, відповідач мав притягнути позивача до адміністративної відповідальності протягом трьох місяців з дня виявлення правопорушення, тобто до 08.09.2024 року. Однак, протокол і постанова були складені лише 07.12.2024 року, тобто з порушенням визначеного статтею 38 КУпАП строку, і це залишилось поза увагою відповідача.

Будь-яких доказів неможливості складення протоколу відповідачем у передбачений статтею 38 КУпАП строк, суду не надано.

Вжиття відповідачем заходів із доставлення відповідача для складення протоколу не зупиняє строку, визначеного статтею 38 КУпАП, та не вимагається для складення протоколу, що може бути здійснено шляхом письмового запрошення особи для складення протоколу і повідомлення про дату і час розгляд справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що накладення адміністративного стягнення на позивача мало місце поза межами строку, передбаченого статтею 38 КУпАП, а тому позов слід задовольнити, справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5-7, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 07.12.2024 р. № 33 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Діденко