Справа № 460/15714/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 460/15714/23 пров. № А/857/15540/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «100 ШИН+» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року (ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівному суддею Махаринцем Д.Є.) в адміністративній справі № 460/15714/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «100 ШИН+» до Рівненської митниці про визнання протиправними і скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «100 ШИН+» (далі також ТОВ «100 ШИН+», позивач) звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці (далі також відповідач) про визнання протиправними та скасування картки відмови № UA204000/2023/000028 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2023/000021/2 від 28.02.2023.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з метою митного оформлення товарів декларантом подано митну декларацію від 27.02.2023 № 23UA78U1 на імпортовані товари шини пневматичні гумові нові для вантажних автомобілів. Митну вартість імпортованих товарів позивачем заявлено за основним методом визначення митної вартості за ціною договору. Проте, митний орган дійшов висновку про наявність неточностей та розбіжностей у документах та сформував повідомлення про необхідність надання декларантом додаткових документів. Позивач вказував, що він надав митному органу усі належні документи, що підтверджують числові значення митної вартості товару за ціною договору.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ТОВ «100 ШИН+», яке вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. При цьому зазначає, що судом першої інстанції не була дана оцінка тим розбіжностям у документах, що стали підставою для запиту додаткових документів та винесення рішення про корегування митної вартості.

Вказує, що Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів

Зазначає, що місце доставки вже на митній території України не впливає на митну вартість товарів. Митний орган , здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У той же час митним органом не наведено жодних відомостей про те, яким чином технічна помилка в адресі доставки партії товару та території України, впливає на визначення митної вартості товару.

Також вказує на те, що суд дійшов помилкового висновок про правомірність застосування відповідачем методу визначення митної вартості резервний, при чому зазначаючи, що у відповідача була відсутня можливість застосування інших методів.

Рівненська митниця подала відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що така є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому покликається на те, що з детального аналізу наданих позивачем копій та оригіналів документів видно, що у них є деякі відмінності. Ці обставини у своїй сукупності вказують на те, що у митниці були обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей, що зумовило неможливість визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за ціною договору, тобто за першим методом.

Відтак, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, між товариством з обмеженою відповідальністю «100 Шин +» (Покупець) та юридичною особою QINGDAO ORNATE INTERNATIONAL TRADING CO., LTD , Китай (Продавець) укладено зовнішньоекономічний договір № 100SH-ORNATE від 10.10.2018, відповідно до умов якого Продавець відвантажує, а Покупець приймає та оплачує вантажні та легкові шини у кількості та по цінам, вказаних у комерційному інвойсі, що є невід`ємною частиною договору. Ціна за товар визначена у доларах США за одиницю товару та вказана у інвойсі, сума контракту та умови поставки визначаються згідно з інвойсом. Товар поставлявся на умовах поставки CFR (Гданськ).

За обставинами адміністративної справи з метою митного оформлення товарів уповноважена особа позивача подала митну декларацію № 23UA78U1 від 27.02.2023 на імпортовані товари «шини пневматичні гумові нові для вантажних автомобілів». Митна вартість імпортованих товарів визначена за основним методом.

Під час здійснення митного контролю та перевірки, поданих до митного оформлення митної декларації від 27.02.2023 № 23UA78U1, товаросупровідних документів, митним органом сформовано повідомлення про необхідність надання декларантом додаткових документів (далі Повідомлення): висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товарів на заявлених комерційних умовах поставки; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару для незалежного кола покупців; заявки, рахунки, підтвердження оплати за надані послуги відповідно до умов договору від 17.06.2021 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів; рахунки та підтвердження оплати за надані послуги з перевезення товарів автомобільним транспортом по маршруту Гданськ Ягодин; пояснення щодо розбіжностей у реквізитах продавця та отримувача валютних коштів.

Згідно частини 6 статті 53 Митного кодексу України уповноважену особу позивача митного брокера повідомлено про право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Також, надано консультацію стосовно рівня вартості товарів, яким володіє митниця, та який можливо застосувати до імпортованих товарів.

Вказана вимога щодо надання додаткових документів в межах та з підстав частини 3 статті 53 Митного кодексу України належним чином позивачем не була виконана, оскільки було надано додаткову угоду від 01.07.2022 до Договору закупівлі імпортного товару від 10.10.2018 року № 100SH-ORNAT, а в надані решти додатково витребуваних документів позивачем листом від 28.02.2023 б/н відмовлено.

За наслідками дослідження матеріалів справи, за результатами опрацювання поданих до митного оформлення товаросупровідних документів, з урахуванням листа від 28.02.2023 року б/н, відповідачем прийнято спірні картку відмови № UA204000/2023/000028 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2023/000021/2 від 28.02.2023. Випуск у вільний обіг товарів здійснено за митною декларацією № 23UA25U1 від 28.02.2023 із застосуванням положень ч. 7 статті 55 Митного кодексу України.

Не погоджуючись із вказаними карткою відмови та рішенням позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що встановлені під час розгляду справи обставини сукупно вказують на те, що у відповідача були обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей.

Суд вважав, що у митного органу були наявні обґрунтовані сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, у зв`язку з чим відповідач витребовував додаткові документи та вказані вище розбіжності у поданих до митного оформлення документах могли бути усунуті або ж пояснені декларантом після отримання запиту митного органу, проте декларант не спростував твердження відповідача про виявлені у документах недоліки та не надав додаткових документів, які б дозволяли митниці однозначно встановити і перевірити заявлену декларантом митну вартість

Тому відповідачем правомірно застосовано резервний метод визначення митної вартості імпортованого товару у спірних правовідносинах.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що митниця як суб`єкт владних повноважень, у цьому випадку діяла правомірно.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини перша, друга статті 51 МК України).

Відповідно до частин першої, другої, восьмої - одинадцятої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

А стаття 53 МК України регулює перелік та порядок подачі документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Так, відповідно до приписів цієї статті у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

За приписами статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За змістом цих норм митний орган може витребувати від декларанта додаткові документи у разі, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, є ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому митний орган повинен вказати конкретні факти та обставини, які викликали такі сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки цих відомостей та вказати перелік документів, які необхідно надати для усунення цих сумнівів чи розбіжностей.

Якщо наданих відомостей недостатньо для підтвердження задекларованої митної вартості товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити ці складові та які документи необхідно подати для підтвердження відповідних складових.

Разом з тим відсутність у рішеннях про коригування митної вартості товарів підтверджень того, що надані декларантом для митного оформлення товару документи є недостатніми чи викликають сумнів у достовірності поданої інформації, та які документи повинні це підтвердити чи спростувати, свідчить про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів.

Водночас витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

За приписами статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

За приписами статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Тобто, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Проте, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 МК України, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Так, відповідно до приписів частин першої, другої, четвертої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод.

У частині третій статті 55 МК України встановлено, що форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, у графі 33 Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості у графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

невірно проведений розрахунок митної вартості;

невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу;

надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Як зазначено вище, митна вартість товару, згідно з поданою митною декларацією, визначена позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту), на підтвердження чого митного органу ним були надані відповідні документи.

А підставою для прийняття рішення про корегування митної вартості, стала наявність в поданих до митного оформлення документах розбіжностей, або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Як розбіжності в рішенні про корегування митної вартості зазначено, що відповідно до положень договору від 17.06.2021 № 1054-Т/21 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів (далі - Договір) організація виконання визначених послуг здійснюється на підставі Заявки, яка є додатком та невід`ємною частиною договору (розділ 2 Договору). Також у цій Заявці погоджується ціна послуг (ставка) (розділ 4 Договору). Проте декларант до митного оформлення не надав Заявки на транспортно-експедиційні послуги.

Проте, суд вважає, що це твердження відповідача не відповідає дійсності та спростовується документами наданими до митного оформлення, оскільки Заявку № 1 від 10.02.2023 до договору № 1054-T/21 від 17.06.2021 (Додаток № 7 до позову) надано Відповідачу разом з Листом - пояснення б/н від 27.02.2023 (Додаток № 5 до позову).

Тобто, на дату винесення оскаржуваного рішення Заявка № 1 від 10.02.2023 до договору № 1054-T/21 від 17.06.2021 була у Відповідача, про що зазначено самим Відповідачем в гр. 33 оскаржуваного рішення про корегування митної вартості.

Також як розбіжність у рішенні про корегування митної вартості зазначено, що відповідно до розділу 4 Договору оплата робіт та послуг здійснюється протягом 3 банківських днів на умовах передоплати на підставі рахунків, виставлених Експедитором, разом з тим, декларантом до митного оформлення не надані рахунки та підтвердження їх оплати.

Проте, суд вважає, що це твердження відповідача не відповідає дійсності та спростовується документами наданими до митного оформлення, оскільки Рахунок на оплату послуг № 013040 від 10.02.2023 (Додаток № 8 до позову) та Платіжне доручення про оплату послуг № 12032 від 10.02.2023 (Додаток № 9 до позову) надані Відповідачу разом з Листом - пояснення б/ н від 27.02.2023 (Додаток № 5 до позову).

Отже, на дату винесення оскаржуваного рішення Рахунок на оплату послуг № 013040 від 10.02.2023 та Платіжне доручення про оплату послуг № 12032 від 10.02.2023 були у Відповідача, про що зазначено самим Відповідачем у гр. 33 оскаржуваного рішення про корегування митної вартості.

При цьому суд зазначає, що обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) умов договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у Постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18.

Крім того, як розбіжності в рішенні про корегування митної вартості зазначено, що надана декларантом до митного оформлення Довідка про транспортні витрати не є комерційним чи банківським документом та не може бути підтвердженням заявленим декларантом числових значень складових митної вартості; надана декларантом до митного оформлення довідка про транспортні витрати від 18.02.2023 № б/н не є комерційним чи банківським документом та не може бути підтвердженням заявленим декларантом числових значень складових митної вартості, пов`язаних із перевезенням автомобільним транспортом о маршруту Гданськ-Ягоди.

Щодо наведеного, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Як видно з матеріалів справи, позивачем до митного оформлення була надані документи на підтвердження транспортних витрат за маршрутом Gdansk (Польща) до пп Ягодин (Україна :

- на підтвердження транспортно-експедиторських витрат, витрат по перевантаженню в порту Gdansk (Польща) та супутніх послуг, надана Довідка про транспортні витрати б/н від 10.02.2023 (Додаток № 10 до позову), що містить вартість наданих послуг, містить номер контейнеру (GAOU6669294), містить номер коносаменту 96), що в повній мірі співпадає з товаросупровідними документами, що були подані до митного оформлення, що дозволяє ідентифікувати цей документ, як такий, що підтверджує складову митної вартості даної поставки.

- на підтвердження транспортних витрат з порту Gdansk (Польща) до пп Ягодин (Україна) надана Довідка про транспортні витрати Б/Н від 18.02.2023 (Додаток № 15 до позову) що містить вартість послуг, номер автотранспортного засобу яким здійснювалось перевезення (AC3307CM/AC0400XO), місить посилання на Інвойс (ORLMJ22159), місить посилання на CMR (б/н від 17.02.2023), що в повній мірі співпадає з товаросупровідними документами, що були подані до митного оформлення, що дозволяє ідентифікувати даний документ, як такий, що підтверджує складову митної вартості даної поставки.

Додатково витрати на транспортування підтверджують, зокрема:

Договір транспортного експедирування № 1054-T/21 від 17.06.2021 (Додаток № 16 до позову);

Рахунок на оплату послуг № 013040 від 10.02.2023 (Додаток № 8 до позову);

платіжне доручення про оплату послуг № 12032 від 10.02.2023 (Додаток № 9 до позову);

Акт надання послуг № 013040 від 17.02.2023 (Додаток № 17 до позову);

Разовий Договір Заява № 2020216/1 від 15.02.2023 (Додаток № 6 до позову);

Рахунок на оплату послуг № 52 від 17.02.2023 (Додаток № 18 до позову);

платіжне доручення про оплату послуг № 11511 від 01.03.2023 (Додаток № 19 до позову);

Акт надання послуг № 52 від 01.03.2023 (Додаток № 20 до позову).

До того ж, Договір транспортного експедирування № 1054-T/21 від 17.06.2021; Рахунок на оплату послуг № 013040 від 10.02.2023; платіжне доручення про оплату послуг № 12032 від 10.02.2023; Разовий Договір Заява № 2020216/1 від 15.02.2023 були надані до митного оформлення, а тому були у відповідача на дату винесення оскаржуваного рішення.

Суд звертає увагу, що Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного суду від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14, від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18, від 31 січня 2018 року у справі № 810/2839/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 804/9754/15, від 07 травня 2020 року у справі № 400/2922/18, від 03 лютого 2021 у справі № 810/4441/16, від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14, від 13 січня 2022 року у справі №520/11061/2020.

Також, як розбіжності в рішенні про корегування митної вартості зазначено, що надані до митного оформлення рахунок-проформа від 14.12.2022 № ORLMJ22159, рахунок від 30.12.2022 № ORLMJ22159, платіжні доручення в іноземній валюті від 12.07.2022 № 14, від 15.12.2022 № 46, від 07.02.2023 № 56 містять реквізити отримувача коштів, які відрізняються від реквізитів продавця згідно Договору закупівлі імпортного товару від 10.10.2018 № 100SH-ORNATE із змінами та доповненнями.

Суд вважає, що це твердження відповідача не відповідає дійсності та спростовується документами наданими до митного оформлення, оскільки реквізити отримувача коштів зазначені в: рахунку-проформі від 14.12.2022 № ORLMJ22159 (Додаток № 21 до позову), Інвойсі від 30.12.2022 № ORLMJ22159 (Додаток № 3 до позову), платіжних дорученнях в іноземній валюті від 12.07.2022 № 14, від 15.12.2022 № 46, від 07.02.2023 № 56 (Додаток № 2 до позову) в повній мірі співпадають (є тотожними ) реквізитам отримувача коштів (Продавця: «QINGDAO ORNATE INTERNATIONAL TRADING CO., LTD ), що зазначені у зовнішньоекономічному договорі № 100SH-ORNATE від 10.10.2018 (Додаток № 1 до позову) з урахування змін внесених Додатковою угодою від 01.07.2022 до контракту № 100SH-ORNATE от 10.10.2018 (Додаток № 11 до позову). Додаткова угода від 01.07.2022 до контракту № 100SH-ORNATE от 10.10.2018 (Додаток № 11 до позову) була надана Відповідачу разом з Листом - пояснення б/н від 27.02.2023 (Додаток № 5 до позову).

Тобто, на дату винесення оскаржуваного рішення Додаткова угода від 01.07.2022 до контракту № 100SH-ORNATE от 10.10.2018 була наявна у Відповідача, про що зазначено самим Відповідачем у гр. 33 оскаржуваного рішення про корегування митної вартості.

При цьому, митний орган не навів жодних відомостей про те, яким чином наявність у Постачальника декількох рахунків для прийому платежів від контрагентів впливає на визначення митної вартості товару.

Також, як розбіжності в рішенні про корегування митної вартості зазначено, що надана до митного оформлення декларантом калькуляція вартості шини не містить інформації щодо собівартості виготовлення одиниці товару.

Щодо наведеного, суд зазначає таке.

Позивач до митного оформлення надав Розрахунок ціни (калькуляцію) від 30.12.2022 за № ORLMJ22159 (Додаток № 22 до позову).

За загальним правилом, Калькуляція - це розрахунково-вартісна методика обліку, за допомогою якого обраховується планова собівартість продукції. Всі види калькуляції є попередніми, їх розробляють до початку виробництва продукції та використовують при складанні кошторису.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми розрахунку ціни (калькуляції).

Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності наявність чи відсутність у калькуляції певних відомостей (реквізитів), не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Крім того чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми калькуляції.

Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації, чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.

Калькуляція це документ, який складається постачальником, та позивач не має впливу на його зміст. Тобто, постачальник самостійно вирішує, які саме витрати включити до калькуляції, виходячи з фактично понесених ним видатків у зв`язку з поставкою товару позивачу.

Крім того, Калькуляція виробництва не є документами які підтверджують митну вартість товарів, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а тому не впливає на визначення митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 820/2147/16; від 27 червня 2019 року у справі № 840/3083/18.

Також, як розбіжності в рішенні про корегування митної вартості зазначено, що наданий до митного оформлення Разовий Договір Заява від 15.02.2023 № 2020216/1 містить інформацію щодо маршруту перевезення Гданськ Бровари, проте надана декларантом копія CMR від 17.02.2023 № б/н містить інформацію щодо місця призначення перевезення вантажу Харків.

Щодо наведеного, суд зазначає таке.

До митного оформлення позивачем надана автотранспортна накладна (CMR) № Б/Н від 17.02.2023 (Додаток № 23 до позову), що містить дані про Постачальника Товару (QINGDAO ORNATE INTERNATIONAL TRADING CO., LTD.) та дані отримувача Товару (ТОВ «100 ШИН+»); найменування товару ( шина); кількість та вагу товару (240 од./15961,68 кг); посилання на Інвойс (ORLMJ22159); інформацію про місце завантаження (Гданськ (Польща), що в повній мірі співпадають з даними, зазначеними в товаросупровідних документах, що надані до митного оформлення, що дозволяє ідентифікувати CMR з партію Товару, що оцінюється.

Згідно доводів позивача, при складанні автотранспортної накладної була допущена технічна помилка, зазначена місце вивантаження м. Харків, замість вірного м. Бровари. Зміст інформації, яка внаслідок технічної помилки не була зазначена, проте може бути встановлений на основі відомостей з інших документів, що були надані до митного оформлення, зокрема : Договір Разовий Договір Заява № 2020216/1 від 15.02.2023 (наданий друге) (Додаток № 6 до позову); Рахунок на оплату послуг № 52 від 17.02.2023 (Додаток №18 до позову); Акт надання послуг № 52 від 01.03.2023 (Додаток № 20 до позову).

Суд вважає, що наявність технічної помилки у документі, за умови що зміст інформації, яка помилково не була вказана, може бути встановлений на основі відомостей з інших документів, поданих до митного контролю. Відповідно наявність технічної помилки у документі не впливає на його доказову силу.

Отже, наявність саме технічної помилки у документі та зміст помилково відсутньої інформації орган доходів і зборів може встановити за допомогою решти інформації, що міститься у цьому ж документі, або інформації з інших документів, пов`язаних із цим документом. Наявність технічної помилки у документі не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у ньому міститься.

Аналогічна правова позиція наведена в узагальненій практиці застосування адміністративними судами положень Митного кодексу (в редакції від 13.03.2012) у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 13.10.2017.

Крім того, суд зазначає, що, враховуючи вимоги частини 10 статті 58 Митного кодексу України, для цілей визначення митної вартості товару, такі складові митної вартості товару, як витрати на доставку товару після ввезення на митну територію України не підлягають включенню, тобто не є складовою митної вартості. Тому наявність/відсутність цінової інформації про транспортування товару по території України не має впливу на визначення митної вартості оцінюваної партії Товару. Крім цього відповідач, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

При цьому, митним органом не наведено жодних відомостей про те, яким чином технічна помилка в адресі доставки партії товару та території України, впливає на визначення митної вартості товару

З наведеного видно, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Проте, незважаючи на це митний орган здійснив коригування митної вартості товару.

При цьому, що помилки та розбіжностей у документах, щодо фактурної (договірної) вартості товару не має, а розбіжність якщо така і була допущена, то стосувалася лише транспортних послуг, тому відповідач збільшуючи митну вартість товару міг би відкоригувати вартість транспортних послуг, а не вартість самого товару.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновок про правомірність застосування відповідачем методу визначення митної вартості резервний, при чому зазнаючи, що у відповідачу була відсутня можливість застосування інших методів.

Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номери митних декларацій як на джерела цінової інформації не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості правоможності щодо митної вартості за резервним методом. Так у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 березня 2018 р. у справі № 809/4367/15, від 19 червня 2018 р. в справі № 826/6346/16, від 05 лютого 2019 р. в справі № 816/1199/15-а, від 25 травня 2021 р. в справі № 520/10386/2020.

Відповідно до змісту рішення про корегування митної вартості, митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарів, передбачених пунктом 2 частини першої статті 57 Митного кодексу України, у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості подібного (аналогічного) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі № 809/278/17, у постанові від 27.07.2018 у справі № 809/1174/17, у постанові від 21.02.2018 у справі № 820/17417/14.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивач надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару. Натомість відповідач не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару і не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованого товару за ціною договору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що картка відмови та рішення про коригування митної вартості товарів не відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому їх необхідно визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позаяк позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору до суду першої та апеляційної інстанції, а саме 10 736 грн (4294,40 грн та 6441,60 грн).

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись статтями 229, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «100 ШИН+» задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року в адміністративній справі № 460/15714/23 скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «100 ШИН+» задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Рівненської митниці у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2023/000028.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про корегування митної вартості № UA204000/2023/000021/2 від 28.02.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних фінансувань Рівненської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «100 ШИН+» () судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 10 736 (десять тисяч сімсот тридцять шість) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин