Справа № 380/11150/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року м. Львівсправа № 380/11150/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іврус-Трейд» до Львівської митниці, як філії (інший відокремлений підрозділ) Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іврус-Трейд» (позивач/ТОВ «Іврус-Трейд») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської митниці, як філії (інший відокремлений підрозділ) Державної митної служби України (відповідач/Львівська митниця/митниця), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці як філії (інший відокремлений підрозділ) Державної митної служби України () про коригування митної вартості товарів від 22 листопада 2023 року № UA209000/2023/100726/2 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/002984.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що прийняте Львівською митницею рішення про коригування митної вартості товарів від 22 листопада 2023 року № UA209000/2023/100726/2, а також складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/002984 (далі також спірні/оскаржувані рішення) є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству і наданим до митного оформлення документам, оскільки заявлена митна вартість на імпортований товар визначена ТОВ «Іврус-Трейд» правильно, відповідно до основного методу (за ціною договору), що підтверджується документально. Надані до митного оформлення документи не містили розбіжностей, ознак підробки та повною мірою підтверджували числові значення складових митної вартості товарів щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Своєю чергою відповідач, застосувавши другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товарів під час прийняття спірного рішення, порушив приписи законодавства, що регламентують митну справу в Україні, а саме не обґрунтував своє рішення у належний спосіб. Застосовуючи цей метод, відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості незважаючи на подання декларантом усіх необхідних документів для митного оформлення та визначення митної вартості за першим (основним) методом. Отже, відповідач не мотивував належними доказами законність прийнятого рішення, таке ґрунтується на припущеннях відповідача про неповноту та (або) недостовірність відомостей про заявлену митну вартість товару і підлягає скасуванню.

У зв`язку з наведеним адміністративний позов просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що результатами проведеного опрацювання наданих позивачем до митного оформлення документів встановлено, що такі документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Тому відповідно до статті 58 Митного кодексу України (далі МК України) з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. Відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 МК України митний орган виставив вимогу декларанту стосовно надання додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів. На вимогу декларант не надав жодних документів, які спростовують попередньо зазначені розбіжності. Митна вартість відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів визначена за резервним методом. Обираючи джерело інформації для визначення митної вартості за резервним методом, митниця керувалася статтею 64 МК України та враховувала вимоги статей 58 - 61 МК України, зокрема в частині меншої з двох альтернативних вартостей, часу імпорту, характеристик товару тощо.

Відповідач зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. Митний орган у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Відповідач також зауважує, що картка відмови лише містить інформацію про причини відмови та роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує здійснення митного оформлення, не є за своєю природою рішенням контролюючого органу та не породжує жодних правових наслідків.

Відповідач підсумовує, що посадові особи Львівської митниці під час здійснення контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.

У зв`язку з наведеним у задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що товар, задекларований позивачем за митною декларацією від 22 листопада 2023 року № 23UA29U0, за описом і виробником не є ідентичним або подібним (аналогічним) товару, зазначеному в митній декларації від 30 серпня 2023 року № 23UA26U6, яку відповідач використав як раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість, а тому вона об`єктивно, не могла бути використана відповідачем для підтвердження раніше визнаної (визначеної) митними органами митної вартості під час ухвалення спірного рішення. Умови поставки, зазначені в описаних вище митних деклараціях, не були ідентичними, що в сукупності з тим, що самі товари за описом і виробником, зазначені в тих же митних деклараціях, також не є ідентичними (подібними або аналогічними), вказують на неправомірність і необґрунтованість дій відповідача з застосування митної декларації від 30 серпня 2023 року № 23UA26U6 як джерела інформації для коригування митної вартості товару за митною декларацією від 22 листопада 2023 року № 23UA29U0. Позивач звертає увагу також на те, що посадові особи відповідача ознайомили позивача з розбіжностями лише за фактом здійсненого коригування митної вартості оцінюваного товару, в повідомленні про надання додаткових документів не було вказано причини, а ці причини зазначені лише в тексті самого рішення про коригування митної вартості. Тож позивачу не було надано можливості аргументовано захистити правильність заявленої митної вартості товару до прийняття відповідачем оскаржуваного рішення. Фактично відповідач порушив порядок проведення консультацій, що є аргументованою підставою для скасування судом прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів. Картка відмови як похідний документ від рішення складена необґрунтовано та безпідставно, тож підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 28 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 17 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію митної декларації, яка слугувала джерелом інформації для коригування митної вартості у спірному рішенні.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іврус-Трейд» () зареєстроване як юридична особа. Основним видом економічної діяльності товариства є: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

07 грудня 2021 року між Компанією Shandong ManbayKon Import & Export Co., Ltd Китай (Продавець) та ТОВ «Іврус Трейд» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 2021-3W (далі також Контракт), згідно із яким Продавець зобов`язується поставити з території Китаю, а Покупець прийняти й оплатити продукцію: зварювальні матеріали, обладнання та комплектуючі до нього (Товар) за умовами діючого Договору. Номенклатура, кількість, вартість кожної партії та умови оплати та поставки товару узгоджуються Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною діючого Договору (пункт 1). Сплата за товар, що продається за договором, узгоджується окремо для кожної партії товару у відповідній специфікації (пункт 5).

Надалі сторонами Контракту укладено додаткові угоди № 1 від 31 грудня 2021 року та № 2 від 01 серпня 2023 року до нього.

07 липня 2023 року між сторонами Контракту було підписано специфікацію № 15 до контракту № 2021-3W від 07 грудня 2021 року, згідно з якою загальна вартість Товару (дріт сталевий з мідним покриттям на пластикових та/або каркасних (металевих) касетах, у мотках, в картонних діжках та тубусах; пруток (TIG) зі сплаву алюмінію, довжина 1 м, у пластикових тубусах) становить 23802,10 доларів США. Вартість Товару за цією специфікацією включає витрати на пакування, завантаження, монтажні матеріали для транспортування, транспортні витрати, податки та інші обов`язкові платежі, які сплачує Продавець. Умовами платежу є 100% передоплата (можливо здійснювати оплату частинами).

12 липня 2023 року Shandong ManbayKon Import & Export Co., Ltd виставило ТОВ «Іврус-Трейд» рахунок-фактуру (інвойс) № НТ-23-0712М на загальну суму 23802,10 доларів США.

13 липня 2023 року ТОВ «Іврус-Трейд» здійснило оплату Товару на суму 23802,10 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах № 162 від 13 липня 2023 року.

З метою митного оформлення придбаного Товару позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію № 23UA29U0.

У митній декларації № 23UA29U0 позивач задекларував у графі 31 Товар: дріт з легованої кремнієвомарганцевої сталі, покритий міддю, марка сталі ЕR70S-6 (на пластикових катушках, у тубусах, у картонних мотках); прутки з алюмінієвих сплавів, довжиною по 1 м., без покриття (чи заповнення) флюсовим матеріалом в тубах.

До вказаної митної декларації позивач також додав пакет документів, що перелічені у графі 44 митної декларації та картці відмови, які були необхідні для розмитнення імпортованого Товару.

За результатами розгляду митної декларації № 23UA29U0 та доданих до неї, а також надалі - на вимогу митного органу документів Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 22 листопада 2023 року № UA209000/2023/100726/2, а також склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/002984.

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 22 листопада 2023 року № UA209000/2023/100726/2 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» митний орган зазначив таке:

«Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. За результатами встановлено наступне: - від 13.07.2023 № 163 платіжна інструкції в іноземній валюті або банківських металах вказано, що даний документ являються платіжною інструкцією. Це не являється документом, який засвідчує факт переведення коштів ТОВ «ІвРус»; - надана декларантом калькуляція собівартості продукції продавця/виробника від 09.05.2023 б/н не містить інформації про числове значення щодо сформованого розміру прибутку продавця/виробника. Оскільки калькуляція собівартості - це бухгалтерський документ, який формує собівартість продукції, а відсутність в ньому інформації про прибуток ставить під сумнів таку зовнішньоекономічну операцію продажу товару, яка полягає в отриманні прибутку продавцем/виробником та як наслідок її економічну доцільність; - прайс-лист № б/н від 07.07.2023 не може бути взятий до уваги оскільки, термін дії даного листа 10 днів; вимог п. 2.1 зовнішньоекономічного контракту від 21.08.2017 № 21-08/17 зазначено, що Продавець має надати Покупцю у тому числі сертифікат якості підприємства виробника товару, проте такий документ декларантом не надано; - в біржі, поданій до митного оформлення, проведено аналіз на третю декаду липня на момент замовлення товару. Жодного замовлення до митного оформлення не подавалось; - договір на перевезення № 0506/201818 від 05.06.2018 заявлений в мд з буквою m, який невчіплено до даної МД; - CMR від 21.11.2023 № 7672 у графах 16 та 23 міститься відтиск штампу Nunit LLC., проте рахунок на транспорт від 03.11.2023 № 634 видано ТзОВ «Оверсіз Лоджистік» (документи, що висвітлюють договірні відносини із даною фірмою при виконанні угоди відсутні); - у довідці про транспортні витрати від 03.11.2023 № OL01460 (109447,99 грн) інформація щодо вартості витрат на перевезення вантажу не відповідає інформації стосовно таких витрат, які наведених у заявці (додаток до договору № 18 від 07.08.2023 (сума 3020 дол. США та 600 євро). У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ. Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Отже, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Тому відповідно до статті 58 МКУ з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. Відповідно до частин 3 - 4 статті 53 Митного кодексу України митним органом надана вимога декларанту стосовно надання наступних додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. На вимогу декларантом не надано жодних документів, які спростовують попередньо зазначені розбіжності. На вимогу надано: видаткові та податкові накладні. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала Мд 23UA26U6 від 30.08.2023, де вартість такого товару становить 1,15 дол. за кг».

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, уважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є правомірність прийнятого Львівською митницею рішення про коригування митної вартості товарів від 22 листопада 2023 року № UA209000/2023/100726/2 та складеної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/002984.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

МК України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).

Частиною першою статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Приписами статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами першою, другою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо) (частини п`ята, сьома статті 58 МК України).

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Частиною другою статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частина п`ята статті 53 МК України містить норми, відповідно до яких забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, а частина шоста передбачає, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Частиною першою статті 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (частини четверта, п`ята статті 55 МК України).

Частиною другою статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

За змістом частини третьої статті 55 МК України форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статті 55 МК України наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року, серед іншого, затверджено Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів.

В пункті 2.1 цих Правил у розділі заповнення графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» вказано, що у графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

невірно проведений розрахунок митної вартості;

невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу;

надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Системний аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки.

Основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)». МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 цього Кодексу.

Обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант під час митного оформлення імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у разі обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає контролюючому органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Водночас повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених статтею 53 МК України документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у разі, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив у низці постанов, зокрема, в постановах від 27 березня 2020 року у справі № 540/2605/18, від 06 травня 2020 року у справі № 140/1713/19, від 17 січня 2022 року у справі № 520/2000/19.

Одночасно з цим суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України, а саме статтею 53 цього Кодексу, заборонено, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 820/3231/16.

У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість імпортованих товарів за ціною договору, яка зазначена у рахунку-фактурі (інвойсі) від 12 липня 2023 року № НТ-23-0712М, а саме 23802,10 доларів США.

На підтвердження заявленої митної вартості придбаних товарів декларант надав митному органу разом з митною декларацією № 23UA29U0 такі документи (зазначені у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/002984): пакувальний лист від 12 липня 2023 року б/н; рахунок-фактуру (інвойс) від 12 липня 2023 року № НТ-23-0712М; коносамент від 20 серпня 2023 року № ZJSM23080424; накладну УМВС від 15 листопада 2023 року № 31502546; автотранспортну накладну від 21 листопада 2023 року № 7672; супровідний документ Т1 від 31 жовтня 2023 року № 23PL322080NU692АХ6; сертифікат про походження товару 13 вересня 2023 року № 22С3700В3017/00074; акт огляду від 21 листопада 2023 року № б/н; банківський платіжний документ, що стосується товару від 13 липня 2023 року № 163; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 04 жовтня 2023 року № 529; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 03 листопада 2023 року № 634; документ, що підтверджує вартість перевезення від 03 листопада 2023 року № ОL01460; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 07 липня 2023 року б/н; документ, що містить інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини від 09 травня 2023 року б/н; додаткову угоду від 31 грудня 2021 року № 1; специфікацію від 07 липня 2023 року № 15; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 07 грудня 2021 року № 2021-3W; договір про надання послуг митного брокера від 21 серпня 2017 року № 21-08/17; договір (контракт) про перевезення від 05 червня 2018 року № 0506/201818; заявку від 07 серпня 2023 року № 18; заяву декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді коду внесення до митної декларації про те, що товари, які декларуються, не належать до товарів, що підлягають державному експортному контролю від 22 листопада 2023 року б/н; попередню ВМД від 28 вересня 2023 року № 23UA49; копію митної декларації країни відправлення від 17 серпня 2023 року № 00807568.

З наведеного суд висновує, що під час митного оформлення товару позивач надав митному органу наявні у нього документи, що визначені частиною другою статті 53 МК України, та перелічені судом вище.

Проте в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів митний орган вказав на невідповідності (розбіжності) у поданих декларантом до митного оформлення документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Щодо твердження митного органу про те, що «від 13.07.2023 № 163 платіжна інструкції в іноземній валюті або банківських металах вказано, що даний документ являються платіжною інструкцією. Це не являється документом, який засвідчує факт переведення коштів ТОВ «ІвРус» суд зазначає таке.

За змістом пункту 4 частини другої статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (якщо рахунок сплачено), належать до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

До митного оформлення позивач надав платіжу інструкцію в іноземній валюті або банківських металах від 13 липня 2023 року № 163. Вказана платіжна інструкція містить підпис уповноваженої особи, скріплена печаткою банківської установи та прийнята до виконання.

Жодних зауважень стосовно вказаного платіжного документа митниця не висловила.

Будь-яких доказів повернення платнику вказаного платіжного документа без виконання митний орган не надав.

Тож доводи відповідача у цій частині є надуманими, з огляду на що суд їх відхиляє.

Щодо твердження митного органу про те, що «надана декларантом калькуляція собівартості продукції продавця/виробника від 09.05.2023 б/н не містить інформації про числове значення щодо сформованого розміру прибутку продавця/виробника. Оскільки калькуляція собівартості - це бухгалтерський документ, який формує собівартість продукції, а відсутність в ньому інформації про прибуток ставить під сумнів таку зовнішньоекономічну операцію продажу товару, яка полягає в отриманні прибутку продавцем/виробником та як наслідок її економічну доцільність» суд зазначає таке.

Калькуляція собівартості продукції не передбачена частиною другою статті 53 МК України як документ, який підтверджує митну вартість товарів, а згідно з частиною п`ятою цієї ж статті забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Крім цього, під час митного оформлення декларант повинен належними документами підтвердити митну вартість імпортованого товару, а не прибуток продавця.

Тож доводи відповідача у цій частині суд відхиляє як безпідставні.

Щодо твердження митного органу про те, що «прайс-лист № б/н від 07.07.2023 не може бути взятий до уваги оскільки, термін дії даного листа 10 днів» суд зазначає таке.

У постанові від 23 жовтня 2020 року у справі 810/690/17 Верховний Суд виснував, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 МК України, яким підтверджується митна вартість товарів, по-друге, прайс-лист це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів.

Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товарів.

Тож доводи відповідача у цій частині суд відхиляє як безпідставні.

Щодо твердження митного органу про те, що «вимог п. 2.1 зовнішньоекономічного контракту від 21.08.2017 № 21-08/17 зазначено, що Продавець має надати Покупцю у тому числі сертифікат якості підприємства виробника товару, проте такий документ декларантом не надано» суд зазначає таке.

По-перше, позивач не надавав до митного оформлення зовнішньоекономічний контракт від 21 серпня 2017 року № 21-08/17, документ за цими датою та номером є Контрактом на митно-брокерське обслуговування, укладений між ТОВ «Енерджі Лоджістік» та позивачем.

По-друге, сертифікат якості виробника товару не є тим документом, який відповідно до статті 53 МК України подається декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, тому його відсутність під час митного оформлення імпортованого товару не впливає на правильність визначення митної вартості чи на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тож доводи відповідача у цій частині суд відхиляє як безпідставні.

Щодо твердження митного органу про те, що «в біржі, поданій до митного оформлення, проведено аналіз на третю декаду липня на момент замовлення товару. Жодного замовлення до митного оформлення не подавалось» суд зазначає таке.

Замовлення (заявка) до контракту не є первинним документом, який містить інформацію про вартість товару. У (замовленні) заявці може міститися лише інформація про кількість та асортимент товару, який замовляє покупець. І таке (замовлення) заявка не матиме жодного значення для числових визначень митної вартості.

Тож доводи відповідача у цій частині суд відхиляє як безпідставні.

Щодо твердження митного органу про те, що «договір на перевезення № 0506/201818 від 05.06.2018 заявлений в мд з буквою m, який невчіплено до даної МД» суд зазначає, що позивач надав до митного оформлення договір № 0506/2018 транспортного експедирування від 05 червня 2018 року, укладений між ТОВ «Оверсіз Лоджістик» як Експедитором та ТОВ «Іврус-Трейд» як Клієнтом. У митній декларації декларант допустив помилку в частині правильного зазначення номера договору перевезення, що з урахуванням фактично поданих документів у своїй сукупності не повинна призводити до негативних наслідків для позивача.

Щодо твердження митного органу про те, що «CMR від 21.11.2023 № 7672 у графах 16 та 23 міститься відтиск штампу Nunit LLC., проте рахунок на транспорт від 03.11.2023 № 634 видано ТзОВ «Оверсіз Лоджистік» (документи, що висвітлюють договірні відносини із даною фірмою при виконанні угоди відсутні)» суд зазначає таке.

Так, дійсно в CMR від 21 листопада 2023 року № 7672 у графах 16 та 23 міститься відтиск штампу компанії Nunit LLC як перевізника.

Водночас як зазначено вище до митного оформлення позивач надав договір № 0506/2018 транспортного експедирування від 05 червня 2018 року, укладений між ТОВ «Оверсіз Лоджістик» як Експедитором та ТОВ «Іврус-Трейд» як Клієнтом.

За вказаним договором ТОВ «Оверсіз Лоджістик» є саме Експедитором та згідно з пунктом 2.1.1 цього договору має право укладати договори та угоди, зокрема з перевізниками. Водночас за змістом пункту 3.4 цього ж договору Клієнт оплачує рахунки саме Експедитора.

Тож жодних розбіжностей у вказаних документах, про які зазначає митниця, немає.

Посилання відповідача на відсутність документів, «що висвітлюють» договірні відносини із компанією Nunit LLC, суд відхиляє, оскільки право Експедитора залучати перевізників прямо передбачено договором № 0506/2018 транспортного експедирування від 05 червня 2018 року, у такому разі ці договірні відносини матимуть місце саме між Експедитором та залученими ними перевізниками, а не між позивачем та такими перевізниками. Свої договірні відносини з Експедитором позивач підтвердив у належний спосіб.

Тож доводи відповідача у цій частині суд відхиляє як безпідставні.

Щодо твердження митного органу про те, що «у довідці про транспортні витрати від 03.11.2023 № OL01460 (109447,99 грн) інформація щодо вартості витрат на перевезення вантажу не відповідає інформації стосовно таких витрат, які наведених у заявці (додаток до договору № 18 від 07.08.2023 (сума 3020 дол. США та 600 євро)» суд зазначає таке.

У довідці про транспортні витрати від 03 листопада 2023 року № OL01460 транспортні витрати вказані у гривнях, сума таких витрат становить 109447,99 грн.

Натомість у заявці про надання транспортно-експедиторських послуг транспортні витрати зазначені доларах США та євро 3200,00 та 600,00 відповідно.

Додатковою угодою № 1 від 01 грудня 2021 року до договору № 0506/2018 транспортного експедирування від 05 червня 2018 року (пункт 3.7) передбачено, що у разі узгодження сторонами еквівалента суми виконаних послуг в іноземній валюті, рахунки підлягають оплаті в національній грошовій одиниці України за курсом продажу відповідної іноземної валюти банку Експедитора, що вказаний у реквізитах на день виставлення рахунку.

Отже, право сторін узгоджувати суми транспортних витрат в іноземній валюті та оплачувати рахунки у гривнях прямо передбачено пунктом 3.7 додаткової угоди № 1 від 01 грудня 2021 року до договору № 0506/2018 транспортного експедирування від 05 червня 2018 року, тож ці обставини не є розбіжностями у поданих до митного оформлення документах.

Водночас, звертаючи увагу на ці обставини, митний орган на вказує на будь-які розбіжності саме у сумах транспортних витрат, визначених в іноземній та національній валюті.

За цих обставин зауваження відповідача у цій частині є необґрунтованими та надуманими.

Стосовно зауважень митного органу про те, що у нього наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів суд зазначає, що факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за відмінною вартістю, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.

Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 07 серпня 2018 року у справі № 815/3400/17 та від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18.

Підсумовуючи викладене суд резюмує, що розбіжності, наведені митним органом у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування додаткових документів, позаяк інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.

Суд дійшов переконання, що відповідач, зобов`язавши позивача надати додаткові документи, не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, чим необґрунтовано обмежив позивача в можливості довести митному органу правильність визначення митної вартості товару за основним методом.

Крім того, варто також зауважити, що своїм повідомленням митний орган витребував у позивача навіть ті документи, які вже були подані ним до митного оформлення на підтвердження заявленої митної вартості декларованого товару (рахунок-фактуру (інвойс), банківські платіжні документи, транспорті (перевізні) документи).

У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач всупереч вказаним вище правовим нормам не зазначив обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товару, за наслідками яких розпочалась процедура консультацій та причини, через які митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною договору (основним методом).

Більше того, матеріалами справи документально не підтверджено факту надання позивачем документів, що містять ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, на підставі чого контролюючий орган розпочав процедуру консультацій.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

У постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18 Верховний Суд зазначив, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З аналізу матеріалів справи та норм права суд дійшов висновку про те, що надані позивачем разом з митною декларацією документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору (основним методом).

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд констатує, що відповідач не довів, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару та що в документах, поданих до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Зі змісту спірного рішення слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, який розглядається, матеріали справи не містять.

Ураховуючи викладене, суд уважає необґрунтованим висновок митного органу про те, що подані позивачем до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Оцінюючи, водночас, рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суд ураховує таке.

Письмове рішення митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до МК України має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Отже, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням відповідного методу.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів застосування резервного методу визначення митної вартості обґрунтовано митним органом посиланням на митну декларацію від 30 серпня 2023 року № 23UA26U6.

Утім, відповідач не пояснив: чому як джерело інформації ним обрано саме цю митну декларацію; чому не обрано митні декларації, у яких здійснювалося митне оформлення за ціною договору (зокрема, чи були оформлені митницями України інші митниці декларації з таким кодом товару згідно УКТЗЕД та описом товару).

Отже, суд констатує, що митний орган не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань, а також детальної інформації про товари, які було використано як джерело інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари тощо. Тому зазначення лише номеру та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування її вибору, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару та свідчить про свавільність оскарженого рішення.

Ураховуючи наведені вище мотиви, суд дійшов висновку про те, що оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів від 22 листопада 2023 року № UA209000/2023/100726/2 є необґрунтованим, а відповідач не довів правомірності його в частині визначення митної вартості імпортованого товару, тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.

Крім того, оскільки вищевказане рішення про коригування митної вартості стало підставою для складення Львівською митницею спірної картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/002984, то позовна вимога про визнання її протиправною та скасування також підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини першої, пункту другого частини другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 6056,00 грн. Оскільки позов задоволено повністю, то поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума судового збору в розмірі 6056,00 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи (у тому числі витрат на правничу допомогу), у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іврус-Трейд» (вул. Ушинського, 25-А, м. Київ, 03151) до Львівської митниці, як філії (інший відокремлений підрозділ) Державної митної служби України (вул. Костюшка Т., 1, м. Львів, 79007) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 22 листопада 2023 року № UA209000/2023/100726/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/002984, складену Львівською митницею.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (вул. Костюшка Т., 1, м. Львів, 79007, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іврус-Трейд» (вул. Ушинського, 25-А, м. Київ, 03151, ) 6056,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 07 лютого 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна