Справа № 380/1836/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/1836/24 пров. № А/857/9405/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року, що ухвалив суддя Чаплик І.Д. у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 380/1836/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018, із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації та одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням, за весь час затримки виплати - за період з 29.06.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби.

04 квітня 2024 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018, включно, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця, відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 та з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по день фактичної виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2023 про нарахування і виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за спірний період, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для нарахування індексації грошового забезпечення. Тому суд задовольнив позовні вимоги щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірний період.

Суд задовольнив позовну вимогу про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, оскільки, така умова передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.

Суд задовольнив позовну вимогу про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення.

Суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, оскільки, позивач з відповідною заявою до відповідача не звертався.

Позовну вимогу про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби суд задовольнив частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.10.2023 про нарахування і виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, оскільки, суд вживав заходи, однак сторони не надали суду відомості про календарну вислугу років.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позов без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду.

Поряд з цим відповідач зазначає, що посадовий оклад позивача змінився у грудні 2015 року, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», і тому вважає, що саме цей місяць є базовим для обчислення індексу споживчих цін. Крім того, відповідач зазначає, що з 01.12.2015 року змінилися правила проведення індексації, зокрема встановлено, що базовим місяцем для обчислення індексації є місяць в якому підвищився посадовий оклад. Вказана норма, на думку відповідача, має застосовуватися при зміні посадового окладу з 01.12.2015 року, а не з 2008 року. Крім того, відповідач звертає увагу, що через відсутність бюджетного фінансування на виплату індексації грошового забезпечення не мав фінансових ресурсів для виплати індексації.

Позовні вимоги про компенсацію втрати частини доходів через невиплату індексації грошового забезпечення та компенсацію податку з доходів фізичних осіб при виплаті нарахованої індексації є передчасними.

Також відповідач зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив на якій підставі позивачу має бути виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

08 січня 2025 року апеляційний суд прийняв ухвалу, якою зобов`язав позивача подати докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

10 січня 2025 року на виконання цієї ухвали позивач подав пояснення у яких зазначив, що спірні правовідносини виникли у період з 29.06.2016 по 28.02.2018, коли діяла редакція статті 233 Кодексу законів про працю України, яка не обмежувала будь-яким строком право особи звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, а тому позивач вважає, що не пропустив строк звернення до суду встановлений цією статтею.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2023 № 111 позивача, який звільнений з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я), виключено зі складу військової частини та всіх видів забезпечення.

09.10.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою у якій просив нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та нарахувати компенсацію втрати частини доходів.

Листом від 10.11.2023 № 71/1/909 відповідач повідомив позивача, що для обчислення індексація грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 28.02.2018 застосовується індекс споживчих цін починаючи з січня 2016 року, а не з січня 2008 року.

Також позивач звернувся до відповідача із заявою від 10.10.2023, у якій просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Листом від 10.11.2023 № 71/1/908 відповідач повідомив позивача, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, під час дії воєнного стану не можуть бути звільнені через сімейні обставини або інші поважні причини, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду в частині задоволення позову, а також те, що відповідач не навів доводів протиправності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, не зважаючи на те, що відповідач, фактично, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю.

Що стосується строку звернення до суду апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційний суд встановив, що позивач звернувся до суду з приводу виплат, а саме індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні, які, на його думку, йому не були виплачені під час проходження служби та, які мали бути виплачені позивачеві при звільненні, під час проведення з ним остаточного розрахунку.

Тому, на переконання апеляційного суду, вказаний спір є спором у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, у КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Варто зазначити, що на момент звільнення позивача зі служби (30.05.2023), частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці обмежувався строком три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Разом з тим, відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Зважаючи на те, що карантин, пов`язаний з COVID-19, закінчився 30 червня 2023 року, то строк звернення до суду встановлений частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України розпочався 01.07.2023 року та закінчився 01.10.2023 року.

Апеляційний суд встановив, що з позовом про виплату індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018 та одноразової грошової допомоги при звільненні (30.05.2023) позивач звернувся 16.01.2024 року, а отже, пропустив тримісячний строк звернення до суду з позовом про виплату індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018 та одноразової грошової допомоги при звільненні (30.05.2023).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Частиною четвертою ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У свою чергу, пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України встановлено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною четвертою ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Апеляційний суд поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом суд не знайшов, тому дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України та залишення адміністративного позову про виплату індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018 та одноразової грошової допомоги при звільненні (30.05.2023) без розгляду.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що, оскільки, апеляційний суд дійшов висновку про залишення позову про виплату індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018 та одноразової грошової допомоги при звільненні (30.05.2023) без розгляду, то позовні вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків індексації та одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням та компенсації податку з доходів фізичних осіб є безпідставними, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Підводячи підсумок наведеного вище, апеляційний суд вважає, що:

позовні вимоги про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018 та одноразової грошової допомоги при звільненні залишити без розгляду;

у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням та компенсації податку з доходів фізичних осіб відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, в частині задоволення позову, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, відтак рішення суду, відповідно до вимог ст. 319 КАС України, з підстав визначених п. 8 ч.1 ст. 240 КАС України, необхідно скасувати в частині задоволення позову, з одночасним прийняттям постанови про залишення позову без розгляду, в частині позовних вимог про виплату індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018 та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Разом з цим у задоволенні позовних вимог про нарахування та позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням та компенсації податку з доходів фізичних осіб необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 380/1836/24 скасувати в частині задоволення позову та прийняти постанову.

Позовні вимоги про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 28.02.2018 та одноразової грошової допомоги при звільненні залишити без розгляду.

У задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням та компенсації податку з доходів фізичних осіб відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
І. В. Глушко