Справа № 640/3832/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року справа №640/3832/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги.

Суть спору: до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту також позивачка, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (далі по тексту також відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 29.09.2020 №Ф-228467-17.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка повідомила, що вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 13.06.2014 по 10.09.2019, з 31.08.2020 по 01.09.2020, з 14.09.2020 по 30.09.2020. Позивачка пояснила, що з 01.04.2015 її було виключено з реєстру платників єдиного податку, що свідчить про те, що саме з цієї дати вона не перебувала на спрощеній системі оподаткування.

Позивачка стверджує, що на виконання пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нею була подана до ГУ ДПС у м. Києві заява про списання несплачених станом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13.05.2020 № 592-IX сум недоїмки, а також штрафних санкцій та пені, нарахованих на ці суми за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності Законом №592-ІХ, оскільки за означений період нею не було отримано дохід (прибуток) від діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та було подано заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Однак відповідачем всупереч вимогам законодавства не проведено камеральну перевірку та направлено позивачці спірну вимогу.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що за даними інформаційної системи ГУ ДПС у м. Києві ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ДПС у м. Києві як ФОП з 13.06.2014 по 10.09.2019. 31.08.2020 платником відбулась повторна реєстрація. У період з 01.07.2014 по 31.03.2015 позивачка застосовувала спрощену систему оподаткування, з 01.04.2015 по 01.10.2020 знаходилась на загальній системі оподаткування. В інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску згідно обраних систем оподаткування в розмірі мінімального страхового внеску на загальну суму 25 449,87 грн, з яких IV квартал 2014 року 396,84 грн з терміном сплати 20.01.2015, І квартал 2015 року - 1267,95 грн з терміном сплати 20.04.2015; січень - грудень 2017 року - 8448,00 грн; IV квартал 2018 року - 2457,18 грн з терміном сплати 19.04.2018, 2457,18 грн з терміном сплати 19.07.2018, 2457,18 грн з терміном сплати 19.10.2018, 2457,18 грн з терміном сплати 21.01.2019; І-ІІ квартали 2019 року - 2754,18 грн з терміном сплати 19.04.2019, 2754,18 грн з терміном сплати 19.07.2019. Також відповідач зазначає, що в ході аналізу встановлено, що в інтегрованій картці платника не відбулись автоматичні нарахування єдиного внеску за ІІІ квартал 2019 року.

Відповідач пояснив, що 18.08.2020 платником було подано ліквідаційний звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску, згідно якого 18.08.2020 в ІКП відбулись нарахування єдиного внеску в розмірі 2754,18 грн (липень - вересень 2019 року).

Відповідач зазначив, що за заявою позивачки від 31.08.2020 на виконання пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було проведено списання недоїмки на загальну суму 23 785,08 грн за січень - грудень 2017 року та за І квартал 2018 - ІІ квартал 2019 року.

Зважаючи на те, що нарахування єдиного внеску за ІІІ квартал 2019 року відбулось після подання платником ліквідаційного звіту, позивачка 18.08.2020 не змогла в повній мірі скористатись для списання заборгованості пунктом 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за липень - вересень 2019 року, означена сума підлягає коригуванню шляхом зменшення.

Відповідач зазначив, що на дату надання відповіді в ІКП позивачки обліковуються щоквартальні нарахування єдиного внеску за IV квартал 2014 та І квартал 2015 року на загальну суму 2764,79 грн, які підлягають сплаті на загальних підставах.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2021 зменшено позивачу розмір судового збору до 10,40 грн, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13 грудня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14 грудня 2022 року вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

28 вересня 2023 року на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Дудіну С. О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 адміністративну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ухвалою замінено відповідача у справі - Головне управління ДПС у м. Києві (юридична особа, ідентифікаційний код 43141267), на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ ДПС України, ідентифікаційний код 44116011; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.33/19).

Відповідачем подано до суду заяву на виконання вимог ухвали від 09.10.2024, в якій зазначено, що станом на 24.10.2023 в ІКП позивачки обліковується недоїмка у сумі 2764,79 грн.

Позивачкою подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що внаслідок прийняття формування відповідачем спірної вимоги порушено її право власності, оскільки зобов`язано сплатити кошти в сумі 30 343,11 грн.

Позивачка вказує, що доводи відповідача щодо несвоєчасного відображення ним сум недоїмки, штрафів, пені за ІІІ квартал 2019 року не заслуговують на увагу, оскільки такі дії вчинялись останньою датою на виконання вимог законодавства і жодним чином не перешкоджали відповідачу своєчасно здійснити відображення зазначених сум за вказаний період в його інформаційній системі.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Сторонами у справі підтверджено, що ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 13.06.2014 по 10.09.2019.

Даний факт визнається сторонами у позовній заяві та відзиві, а тому відповідно до положень частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає доказуванню.

З Витягу з електронного кабінету платника єдиного податку ОСОБА_1 вбачається, що з 01.07.2014 вона була платником єдиного податку 2 групи зі ставкою 20%.

31 серпня 2020 ОСОБА_1 відбулась повторна реєстрація як фізичної особи-підприємця. 01.09.2020 внесено запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням.

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 відбулась повторна реєстрація як фізичної особи-підприємця. 30.09.2020 внесено запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням.

У період з 01.07.2014 по 31.03.2015 позивачка застосовувала спрощену систему оподаткування, з 01.04.2015 по 01.10.2020 знаходилась на загальній системі оподаткування.

29 вересня 2020 року відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-228467-17, в якій зазначено, що станом на 31.08.2020 на ОСОБА_1 обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 30 343,11 грн.

Рішенням ДПС України від 04.12.2020 №34236/6/99-00-06-03-02-06 за результатами розгляду скарги щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.09.2020 № Ф-228467-17 означену вимогу залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що на дату надання відповіді в ІКП платника ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 обліковуються щоквартальні нарахування єдиного внеску за IV квартал 2014 року та І квартал 2015 року на загальну суму 2764,79 грн.

З наданих відповідачем у заяві на виконання вимог ухвали суду від 09.10.2023 пояснень слідує, що станом на 24.10.2023 в ІКП ФОП ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 обліковується недоїмка у сумі 2764,79 грн.

З наданої відповідачем ІКП ОСОБА_1 вбачається, що станом на 31.12.2022 недоїмка зі сплати єдиного внеску складає 2764,79 грн.

Тобто, виходячи з наданих відповідачем доказів, сума недоїмки за спірною вимогою, складає 2764,79 грн та виникла, за твердженням відповідача, у зв`язку з несплатою позивачкою як ФОП єдиного внеску за IV квартал 2014 року та І квартал 2015 року на загальну суму 2764,79 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цієї вимоги, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту також - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом третім пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці - фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

За приписами частин першої - третьої статті 8 Закону №2464-VI розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок не входить до системи оподаткування.

Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 8 Закону №2464-VI в редакції, що діяла станом на період з IV квартал 2014 року по І квартал 2015 року порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Частиною восьмою статті 8 Закону №2464-VI в редакції, що діяла станом на період з IV квартал 2014 року по І квартал 2015 року визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень.

В силу положень абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності, незалежно від факту отримання доходу.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статі 6 Закону №2464-VI).

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина третя статті 9 Закону №2464-VI).

Пункт 7 частини першої статті 13 Закону №2464-VI передбачає, що податкові органи мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

За правилами частин першої-четвертої статті 25 Закону №2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.09.2020 відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-228467-17, в якій зазначено, що станом на 31.08.2020 на ОСОБА_1 рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 30 343,11 грн.

З наданих відповідачем у заяві на виконання вимог ухвали суду від 09.10.2023 пояснень слідує, що станом на 24.10.2023 в ІКП ФОП ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 обліковується недоїмка у сумі 2 764,79 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що сума недоїмки за спірною вимогою, складає 2 764,79 грн та виникла, за твердженням відповідача, у зв`язку з несплатою позивачкою як ФОП єдиного внеску за IV квартал 2014 року та І квартал 2015 року на загальну суму 2 764,79 грн.

Відповідно до наявної в матеріалах справи ІКП ОСОБА_1 станом на 31.12.2022 недоїмка зі сплати єдиного внеску складає 2 764,79 грн. щодо іншої частини недоїмки із сплати єдиного внеску на суму 27 578,32 грн (30 343,11 грн - 2 764,79 грн) контролюючим органом було проведено списання, що відображено в ІКП позивачки та підтверджено поясненнями відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву.

Тобто, спірною станом на дату винесення рішення у цій справі є відображена в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 29.09.2020 №Ф-228467-17 сума недоїмки 2 764,79 грн, яка за твердженням відповідача виникла внаслідок несплати позивачкою єдиного внеску а IV квартал 2014 року та І квартал 2015 року.

Як вже зазначалось судом, ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 13.06.2014 по 10.09.2019.

З Витягу з електронного кабінету платника єдиного податку ОСОБА_1 вбачається, що з 01.07.2014 вона була платником єдиного податку 2 групи зі ставкою 20%.

Сторонами у справі підтверджено, що з 01.04.2015 позивачка як ФОП перейшла на загальну систему оподаткування.

Даний факт визнається сторонами у позовній заяві та відзиві, а тому відповідно до положень частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає доказуванню.

Оскільки факт перебування позивачки як ФОП у IV кварталі 2014 року та І кварталі 2015 року на спрощеній системі оподаткування не є спірним, у суду наявні підстави вважати правомірним нарахування їй єдиного внеску за означений період.

Виходячи з означених правових норм, розмір єдиного внеску для позивачки у IV кварталі 2014 року становив 1 267,94 грн (1218 грн * 34,7% * 3). Розмір єдиного внеску за І квартал 2015 року становив 1 267,94 грн (1218 грн * 34,7% * 3).

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує про автоматичне нарахування ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску за IV квартал 2014 року у сумі 396,84 грн та І квартал 2015 року у сумі 1 267,95 грн.

З наданих відповідачем ІКП неможливо визначити підставу виникнення недоїмки у сумі 2 764,79 грн як такої, що зазначена у складі загальної недоїмки станом на 31.12.2019.

З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, ухвалою суду від 09.10.2023 було витребувано від відповідача детальний розрахунок ЄСВ за період з жовтня 2014 року по грудень 2016 року.

Проте, відповідач вимоги ухвал суду не виконав витребувані докази суду не надав та про причини їх ненадання суду не повідомив. Наведене, у свою чергу, позбавляє суд можливість перевірити правомірність формування контролюючим органом оскаржуваної у цій справі вимоги про сплату боргу в частині залишкової суми боргу 2 764,79 грн, який за твердженням відповідача виник внаслідок несплати позивачкою єдиного внеску а IV квартал 2014 року та І квартал 2015 року.

Заявою про виконання вимог ухвали суду від 09.10.2023 відповідачем долучено до матеріалів справи детальний розрахунок нарахування ЄСВ без номера та без дати на загальну суму 7 668,01 грн, в якому зафіксовано про:

- нарахування єдиного внеску №32461220 від 18.08.2020 з терміном сплати до 18.08.2020 у сумі 1664,79 грн;

- розраховано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату платежу (10%) з 21.10.2014 по 30.09.2020 на нарахування єдиного внеску №5288794/ev від 20.10.2014 у сумі 103,91 грн;

- нарахування пені ЄВ з 21.10.2014 по 30.09.2020 на нарахування єдиного внеску №5288794/ev від 20.10.2014 у сумі 2256,84 грн;

- розрахунок штрафної санкції за несвоєчасну сплату (10%) з 21.10.2014 по 02.11.2020 на нарахування єдиного внеску №5288794/ev від 20.10.2014 у сумі 22,69 грн;

- нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату платежу по статті 126 Податкового кодексу України та статті 25 Закону №2464-VI з 21.01.2015 по 02.11.2020 на нарахування єдиного внеску №786715/ev від 20.01.2015 у сумі 174,22 грн;

- нарахування пені ЄВ з 21.10.2014 по 02.11.2020 на нарахування єдиного внеску №5288794/ev від 20.10.2014 у сумі 504,70 грн;

- нарахування пені ЄВ з 21.01.2015 по 02.11.2020 на нарахування єдиного внеску №786715/ev від 20.01.2015 у сумі 1840,66 грн;

- самостійне нарахування декларацією від 29.10.2020 №41424695 у сумі 1100,00 грн.

Проте загальна сума недоїмки, зазначена у вказаному розрахунку (7668,01 грн), не відповідає сумі недоїмки, відображеній в ІКП позивачки та про залишок якої стверджує відповідач у наданих поясненнях (2 764,79 грн).

Наданий відповідачем детальний розрахунок нарахування ЄСВ без номера та без дати на загальну суму 7 668,01 грн не приймається судом до уваги в якості належного та допустимого доказу, оскільки він не містить інформації щодо предмета доказування, а саме: в означеному розрахунку відсутня інформація щодо щоквартальних нарахувань єдиного внеску за IV квартал 2014 року та І квартал 2015 року.

Суд зауважує, що Кодекс адміністративного судочинства України закріплює відповідні наслідки такої бездіяльності суб`єкта владних повноважень у вигляді невиконання без поважних причин вимог суду про надання доказів.

Так, згідно з частиною дев`ятою статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись вказаною нормою та приймаючи до уваги неподання відповідачем без поважних причин доказів, витребуваних судом ухвалою від 09.10.2023, суд вважає за можливе визнати непідтвердженими обставини наявності у позивачки недоїмки зі сплати єдиного внеску за IV квартал 2014 року та І квартал 2015 року у сумі 2764,79 грн.

При цьому судом не приймаються до уваги надані позивачкою копії квитанцій за 2014 та 2015 роки, оскільки ними не підтверджується сплата ОСОБА_1 єдиного внеску.

Суд зауважує, що обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що було проаналізовано усі подані документи і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувався контролюючий орган при прийнятті такого рішення.

Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про прийняття негативного для особи рішення з огляду на наслідки, які це потягне.

Таким чином, враховуючи ненадання відповідачем жодних належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися його доводи щодо правомірності відображення у спірній вимозі недоплаченої суми недоїмки з єдиного внеску у розмірі 2764,79 грн, яка, за твердженням відповідача, обліковується за позивачкою як «…щоквартальні нарахування єдиного внеску за IV квартал 2014 року та І квартал 2015 року на загальну суму 2764,79 грн…», враховуючи списання відповідачем решти зафіксованої у спірній вимозі суми недоїмки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При цьому, судом не досліджується інша частина недоїмки, яка була зазначена у спірній вимозі на суму 27 578,32 грн (30 343,11 грн - 2 764,79 грн), з огляду на зменшення суми недоїмки позивачки станом на період розгляду цієї справи, що підтверджено відповідачем у наданих поясненнях та ІКП ОСОБА_1 .

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 10,40 грн, що підтверджується квитанцією від 15.03.2021 №0.0..1.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 10,40 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС у м. Києві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 29.09.2020 №Ф-228467-17.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 10,40 грн (десять грн 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.