Справа № 200/8369/24
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року Справа№200/8369/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (юридична адреса: 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під`їзд, 7 поверх, ) про визнання протиправною та скасування постанови № 129059 від 15 жовтня 2024 року про застосування адміністративно-господарського штрафу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті. Позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті № 129059 від 15 жовтня 2024 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 жовтня 2024 року йому стало відомо про наявність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129059 у розмірі 17000,00 грн за порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абзацем 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач вважає, що зазначена постанова є протиправною та такою, що є незаконною.

16 грудня 2024 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог, мотивуючи це тим, що на момент проведення перевірки було встановлено відсутність протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

За результатами розгляду акту № АР 059462 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.09.2024 року винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129059 від 15.10.2024 року.

Представник відповідача зазначає, що Відділом правомірно було винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129059 від 15.10.2024 року за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у відповідності до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та застосовано у відношенні позивача адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян відповідно, а всі інші наведені у позовній заяві твердження, на думку представника позивача, є надуманими та спростовуються матеріалами справи, направлені лише на ухилення від встановленої законом відповідальності.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , є фізичною особою підприємцем. Основний вид діяльності за КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях, відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої владі, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Укртрансбезпека та її територіальні органи під час здійснення своїх повноважень діють як суб`єкти владних повноважень, яким надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.

На підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області (далі Відділ) та направлення на перевірку № 000036 від 29.08.2024 року, 08.09.2024 року співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д М-14 «Одеса - Мелітополь», 21 км + 434 м.

Посадовими особами відповідача був зупинений транспортний засіб марки SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , зі спеціалізованим напівпричепом KRONE, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить ОСОБА_3 , проте використовується у господарській діяльності Бродянським В`ячеславом Олександровичем. Означене було установлено на підставі наданої водієм товарно-транспортної накладної № НП060924-5 від 06.09.2024 року, у графі «автомобільний перевізник» якої зазначено «ФОП ОСОБА_4 , )».

На момент проведення перевірки було встановлено відсутність протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, державним інспектором було складено акт № АР 059462 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.09.2024 року.

Водій зі змістом акту № АР 059462 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.09.2024 року був ознайомлений та підписав його.

Як вбачається з наданих відповідачем скріншотів, повідомленням № 85185/40/24-24 від 30.09.2024 року, направленим на адресу електронної пошти, позивача було викликано для розгляду справи на 15.10.2024 року з 9.00 до 11.00.

Вказане повідомлення відповідачем направлялось на адресу електронної пошти ОСОБА_1 , вказану у ЄДРЮОФОП та ГФ, яка вказана у позові, у реєстрі ЄДРЮОФОП та ГФ.

Відповідно, до скріншоту екрана з електронної пошти відповідача, вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено ОСОБА_1 01.10.2024 року о 15:30.

В той же час, відповідачем не надано доказу щодо отримання позивачем повідомлення про розгляду справи 15.10.2024 року

15 жовтня 2024 року Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, було прийнято постанову № 129059, якою було встановлено порушення ФОП ОСОБА_5 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», згідно акту від 08.09.2024 року № АР 059462.

У вказаній постанові зазначено, що на позивача накладено адміністративний штраф у сумі 17000 грн, на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вказану постанову позивач отримав 29 жовтня 2024 року.

30 жовтня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання Акту № АР 059462 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08 вересня 2024 року.

20 листопада 2024 року на електронну поштову скриньку ОСОБА_1 , відповідач надіслав відповідь на заяву позивача від 30 жовтня 2024 року разом із копією Акту № АР 059462 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08 вересня 2024 року.

Отже, позивач вважаючи, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті серія № 129059 від 15 жовтня 2024 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, є протиправною та такою що прийнята з порушенням діючого законодавства звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344).

Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов`язковими для власників транспорту.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення, для водія юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

Суд також зазначає, що перелік документів згідно статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним.

Абзацом 2 частини другої статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тони, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку; для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Позивач в позовній заяві не заперечує того факту, що під час рейдової перевірки у водія був відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу взагалі.

Суд зауважує, що позивач в позовній заяві жодним чином не довів і не намагався довести відсутність виявленого перевіркою порушення, а посилався лише на протиправність постанови тільки виключно з підстав порушення порядку розгляду акту перевірки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.03.2018 року у справі № 820/4810/17, де в пункті 31 зазначено: «Додатково колегія суддів зазначає, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу».

Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі не може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Тому суд вважає, що такі процедурні порушення не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови за наявності складу правопорушення.

На користь висновку суду про те, що такі процедурні порушення не можуть бути підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу свідчать і висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.05.2020 року у справі № 825/2328/16, де Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Суд критично ставиться до посилання позивача на те, що спірна постанова не містить посилання на якому транспортному засобі не додержано вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом», оскільки бланк постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є додатком № 5 до Порядку № 1567 та не містить графи для зазначення «транспортного засобу». Відтак, таке посилання є необґрунтованим.

Більш того, у спірній постанові міститься посилання на акт № АР 059462 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.09.2024, в якому міститься вся інформація стосовно правопорушення, що є достатнім у розумінні приписів Закону України «Про адміністративну процедуру».

Суд також зазначає, що не може бути причиною скасування постанови про накладення штрафних санкцій той факт, що в акті перевірки зазначено, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_4 згідно ТТН № НП060924-5 від 08.09.2024року ФОП ОСОБА_1 не був перевізником за зазначеною в акті товарно-транспортною накладною», оскільки, можливо, при підготовці тексту товарно-транспортної накладної № НП060924-5 від 06.09.2024 року було допущено технічну помилку, проте її наявність не впливає на суть вчинення правопорушення, оскільки у товарно-транспортній накладній № НП060924-5 від 06.09.2024 року вказано РНОКПП позивача, який є вірним і дозволяє однозначно інтерпретувати особу правопорушника.

Більш того, суд зазначає, що помилка при заповненні ТТН не може скасувати факт правопорушення.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на той факт, що транспортний засіб марки SCANIA номерний знак НОМЕР_2 та причеп марки KRONE номерний знак НОМЕР_3 йому не належать.

Факт наявності/відсутності права власності на транспортний засіб у позивача не впливає на визначення статусу «автомобільний перевізник», оскільки факт останнього визначається на підставі відомостей, які містяться у товарно транспортній накладній, яка надалась для перевірки інспектору відповідача. Статус «автомобільного перевізника» не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть збігатися.

Означене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від

22.02.2023 року у справі № 240/22448/20, від 01.06.2023 року у справі № 640/39442/21, від 06.09.2023 року у справі № 120/5064/22, від 22.12.2021 року у справі № 420/3371/21.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справахv. Italy № 33202/96,v. Turkey № 48939/99,v. Poland № 10373/05).

У контексті встановлених обставин справи, інші аргументи учасників справи не мають вирішального впливу на вищенаведені висновки суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності (ст.ст. 216, 217, 238, 239 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідачем доведено правомірність спірної постанови № 129059 від 15 жовтня 2024 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, натомість позивачем не спростовано факту вчинення ним порушень законодавства про автомобільний транспорт. Тому у задоволенні позову про скасування спірної постанови слід відмовити.

Враховуючи, що спір вирішено не на користь позивача, підстави для присудження йому судового збору, сплаченого при зверненні до суду, відсутні.

Керуючись ст. ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (юридична адреса: 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під`їзд, 7 поверх, ) про визнання протиправною та скасування постанови № 129059 від 15 жовтня 2024 року про застосування адміністративно-господарського штрафу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко