Справа № 200/4491/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року справа №200/4491/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2024 року у справі № 200/4491/24 (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточненого позову, просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови у виплаті належного позивачу грошового забезпечення через тривале перебування на лікарняному внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби;

- зобов`язати здійснити виплату заборгованості грошового забезпечення за січень, лютий, березень, квітень, травень 2024 року, проводити виплати в грошовому забезпеченні, яке позивач отримував до зарахування у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 ;

- стягнути моральну шкоду в сумі 50000 грн. (а.с. 25-29)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2024 року у задоволенні позову - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким задовольнити позов.

Апелянт зазначив, що під час перебування на військовій службі позивач отримав захворювання, пов`язане з несенням служби. За станом здоров`я позивач не може виконувати обов`язки. Втім, за останні чотири місяці позивач отримував грошове забезпечення у розмірі 689, 00 грн, замість 21 598, 00 грн.

Позивач 22 травня 2024 року звернувся з рапортом до відповідача. Із відповіді на вказаний рапорт вбачається, що наказом від 17 листопада 2023 року позивача увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

На переконання позивача, відповідачем протиправно увільнено його від усіх посад та зменшено грошове забезпечення, оскільки наразі він перебуває на лікуванні із захворюванням, яке пов`язане із проходженням служби.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_2 від 19 листопада 1991 року позивач в період з 28 квітня 2023 року проходив військову службу у Військовій частини НОМЕР_1 (а.с. 11-13).

За витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 України (по стройовій частині) від 17.11.2023 року № 291 позивача увільнено зі служби від займаних посад і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , підстава: наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17 листопада 2023 року № 57-РС, рапорт (а.с. 14).

Згідно листа відповідача «Про надання інформації» позивача виведено поза штат, тому грошове забезпечення виплачено відповідно до Наказу № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», а саме в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років (а.с. 15-16).

Не погоджуючись із розміром грошового забезпечення, виплаченого за січень, лютий, березень, квітень, травень 2024 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

За ч.ч. 1, 2, 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок МОУ № 260).

Згідно абз. 1 пункту 1 розділу XXVIII Порядку МОУ № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

За п. 5 розділу XXVIII Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Отже, військовослужбовцю Збройних Сил України, який перебуває у розпорядженні понад два місяці, виплачується грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 (далі Постанова КМУ № 168), згідно п. 1 якої на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

За постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, доповнено Постанову КМУ № 168, зокрема, абзацом сьомим пункту 1-1 в такій редакції: «Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами) і до закінчення перебування у розпорядженні щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень».

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, абзац сьомий пункту 1-1 Постанови КМУ №168 викладено в наступній редакції:

«Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень».

Крім того, абзацом 5 пункту 2 розділу ІІ Закону України від 28.06.2023 № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» (далі - Закон № 3161-ІХ), установлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

За п. 1 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім підпункту 1 пункту 1, підпунктів 2 і 3 пункту 3, підпункту 1 пункту 5 розділу I цього Закону та пунктів 2 і 3 цього розділу, які набирають чинності через 30 днів з дня опублікування цього Закону, та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з першого числа місяця, в якому опублікований цей Закон. Закон № 3161-ІХ опубліковано 30.06.2023.

Таким чином, абзац 5 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ набрав чинності 31.07.2023.

Отже, грошове забезпечення військовослужбовця, який у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнаний військово-лікарською комісією обмежено придатним або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та перебуває у розпорядженні відповідних командирів понад два місяці, грошове забезпечення виплачується:

до 31.05.2023 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

з 01.06.2023 по 30.07.2023 відповідно до положень Постанови КМУ № 168 у розмірі окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20 100 гривень;

з 31.07.2023 (день набрання чинності абзацу 5 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ) у розмірі окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20 100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що з 01.06.2023 військовослужбовцям, які отримали поранення та зараховані у розпорядження командира протягом двох місяців з дня зарахування виплачується грошове забезпечення, а у разі перебування у розпорядженні понад два місяці, щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 грн за таких умов, а саме: у зв`язку з пораненням, пов`язаних із захистом Батьківщини; визнання ВЛК такого військовослужбовця обмежено придатним або непридатним до військової служби; зарахування його у розпорядження відповідного командира та після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні.

За матеріалами справи у зв`язку з тривалим лікуванням, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 № 291, позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

За довідкою військово-лікарської комісії № 158 від 17.05.2024 позивача визнано придатним для служби в ТЦК та СП в частинах (підрозділах) забезпечення військових комісаріатах, організаціях, установах, навчальних закладах; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Постановою ВЛК позивачу був встановлений наступний діагноз: Гіпертонічна хвороба ст. ІІ ст. ІІ ризик високий. ІХС. Стенокардія напруги стабільна ІІ ФК. Дифузний кардіосклероз. СН ІІ А. Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. судинного генезу. Подагра рецедивуючий перебіг. Хронічний подагричний поліартрит. RO ст. І. Залишкові явища перенесеної 3ЧМТ (05.05.2022 у вигляді помірного цефалгічного синдрому). Помірно виражений посттравматичний стресовий розлад. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 19).

Суд враховує, що визнання позивача обмежено придатним до військової служби, зумовлено не отриманою ним під час виконання бойового завдання травмою, а іншими захворюваннями, які хоч і пов`язані з проходженням військової служби, але отримані не під час виконання бойових завдань та захисту Батьківщини.

Доказів того, що діагноз, який став підставою для визнання позивача обмежено придатним до військової служби, був отриманий внаслідок поранення, травми, контузії під час захисту Батьківщини, позивач суду не надав, в матеріалах справи такі докази відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди в сумі 20100 грн. відповідно до абзацу сьомого пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.

Крім того, позивач не оскаржує наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 17.11.2023 № 291, яким його увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , на підставі якого позивачу і обмежено грошове забезпечення. У випадку незгоди саме з вказаним наказом позивач має право звернутись до суду із позовом.

Отже, відповідачем правомірно обмежено грошове забезпечення позивача, у відповідності до вимог розділу XXVIII Наказу № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені позову про:

- визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті належного позивачу грошового забезпечення через тривале перебування на лікарняному внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби;

- зобов`язання здійснити виплату заборгованості грошового забезпечення за січень, лютий, березень, квітень, травень 2024 року, проводити виплати в грошовому забезпеченні, яке позивач отримував до зарахування у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під «моральною шкодою» слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач пов`язує, завдану, на його думку, моральну шкоду, протиправними діями відповідача з невиплати грошового забезпечення у належному розмірі.

Враховуючи відмову у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті належного позивачу грошового забезпечення через тривале перебування на лікарняному внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби; зобов`язання здійснити виплату заборгованості грошового забезпечення за січень, лютий, березень, квітень, травень 2024 року, проводити виплати в грошовому забезпеченні, яке позивач отримував до зарахування у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні похідних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Крім того, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті, не обґрунтовано розмір такої шкоди та не підтверджено її документально.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2024 року у справі № 200/4491/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко