Справа № 344/14477/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 344/14477/24 пров. № А/857/30239/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Демидюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Антоняком Т.М., час проголошення рішення 15 год 49 хв у м. Івано-Франківську, повний текст судового рішення складено 11 листопада 2024 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

06.08.2024 адвокат Мартьянова Ю.В. звернулася в суд в інтересах ОСОБА_1 із адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДПС, відповідач), в якому просила скасувати постанову №2161 від 20.06.2024 у справі про адміністративне правопорушення, а провадження по справі закрити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.11.2024 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що після ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 відмовився його підписувати та отримувати копію, а тому його копія була направлена позивачу рекомендованим листом №6827/6/09-19-07-06 від 11.06.2024 на його адресу та запрошено на розгляд справи про адміністративне правопорушення. У спростування висновків суду першої інстанції про невідповідність оспорюваної постанови вимогам ст.283 КУпАП, скаржник вказує на те, що суть інкримінованого позивачу правопорушення чітко викладена у протоколі про адмінправопорушення №2031 від 10.06.2024, у графі вчинив правопорушення якого зазначено, у чому саме полягає порушення недотримання встановлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари з використанням електронних технічних засобів, зокрема, відсутність у магазині терміналу для проведення розрахунків зі споживачами за придбаний товар електронними технічними засобами, що є порушенням вимог п.1 постанови Кабінету Міністрів України №894 від 29.07.2022 Про встановлення строків, до настання яких торговці повинні забезпечити можливість здійснення безготівкових розрахунків (у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за продані ними товари (надані послуги) (далі - Постанова №894). Суд першої інстанції не дослідив належним чином викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, що призвело до безпідставного відхилення доказу, якими встановлено ознаки адміністративного правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивача Мартянова Ю.В. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Мелінишина С.Б., який підтримав апеляційну скаргу, представницю позивача Мартьянову Ю.В., яка заперечила проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, на підставі наказу №1782-а від 10.10.2024 та направлень на перевірку, ГУ ДПС проводилась перевірка ФОП ОСОБА_1

10.06.2024 головним державним інспектором ГУ ДПС було складено протокол про адміністративне правопорушення №2031, у якому зазначено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, об`єктивною стороною якого є недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за використання електронних технічних засобів, зокрема, встановлено відсутність у магазині терміналу для проведення розрахунків споживачами за придбаний товар електронними технічними засобами, чим порушено вимоги п.14, 19 ст.14 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні №2346-III від 05.04.2011 (далі - Закон №2346).

20.06.2024 заступником начальника ГУ ДПС Віктором Глушпенком було прийнято постанову, якою ФОП ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.16315 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у ході розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.16315 КУпАП, за викладених в оспорюваній постанові обставин. Зокрема, представниця позивача покликається на неналежне повідомлення її довірителя про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості надати свої доводи та заперечення, позбавлено права на захист. Суд вважав такі доводи слушними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення позивача про розгляд адміністративної справи. Оспорювана постанова винесена за результатами розгляду протоколу №2038 від 10.06.2024, у якому зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлений з його змістом, проте відмовився від підпису і така відмова засвідчена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та якими було складено Акт (довідку) перевірки від 10.06.2024 та протокол. В оспорюваній постанові не вказано, які саме дії було вчинено правопорушником у сфері недотримання установлених законодавством вимог щодо здійснення розрахунків за товари з використання електронних засобів. Крім цього, в оспорюваній постанові відсутнє зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а саме стаття КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідності до п.п.20.1.41 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право складати стосовно платників податків - фізичних осіб та посадових осіб платників податків - юридичних осіб протоколи про адміністративні правопорушення та виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення у порядку, встановленому законом.

Згідно ст.2342 КУпАП, податкові органи розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (ст.16313), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (ст.16315), ухиленням від подання декларації про доходи (ст.1641), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ст.1651), порушенням порядку припинення юридичної особи (ч.3-6 ст.1666), перешкоджанням уповноваженим особам органів доходів і зборів у проведенні перевірок (ст.18823).

Від імені органів доходів і зборів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники органів доходів і зборів та їх заступники.

За змістом ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 24420 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення позивача про розгляд адміністративної справи.

При цьому, за змістом ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

Згідно абз.2 п.1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення податковими органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства фінансів України №566 від 02.07.2016 (далі - Інструкція №566), від імені податкових органів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник (заступник керівника або уповноважена посадова особа) відповідного податкового органу.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Інструкції №566, з оформлення податковими органами матеріалів про адміністративні правопорушення за результатами розгляду справи посадова особа податкового органу виносить одну з таких постанов: постанова про накладення адміністративного стягнення за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції; постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції.

Згідно додатку 4 до Інструкції №566, у такій постанові про накладення адміністративного стягнення в частині встановлення обставин справи заповнюються відомості про особу, яка винесла постанову, а саме : посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності). Також дана постанова підписується керівником (заступник або уповноважена посадова особа) податкового органу та вказується його прізвище, ім`я, по батькові (за наявності).

Колегія суддів зазначає, що оспорювана постанова винесена за результатами розгляду протоколу №2038 від 10.06.2024, у якому зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом протоколу, проте відмовився від підпису.

Як видно з протоколу, така відмова засвідчена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які відповідно до наказу №1782-а від 10.06.2024 були направлені для здійснення перевірки магазину ФОП ОСОБА_1 , ними ж складено акт (довідку) перевірки від 10.06.2024 та протокол №2031 від 10.06.2024 ( ОСОБА_2 ).

При цьому, суд першої інстанції слушно зауважив, що в оспорюваній постанові не вказано, які саме дії було вчинено позивачем у сфері недотримання установлених законодавством вимог щодо здійснення розрахунків за товари з використання електронних засобів, а також відсутнє зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, зокрема, відповідна стаття КУпАП.

Обов`язок особи, яка склала матеріали про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в контексті ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дане положення поширюється на доказування правомірності оспорюваного рішення (дії чи бездіяльності). Крім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

За таких обставин, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів факту наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявності підстав для її скасування.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.268, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2024 року по справі №344/14477/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 06.02.25