Справа № 140/11850/24
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року ЛуцькСправа № 140/11850/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом поданим адвокатом Гордійчук Оксаною Калинівною в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі,

ВСТАНОВИВ:

Адвокатом Гордійчук Оксаною Калинівною в інтересах ОСОБА_1 подано до суду адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2024року (по стройовій частині) № 64, в частині п. 8 стосовно виключення зі списків особового складу частини та зняття з усіх видів забезпечення матроса ОСОБА_1 , водія-електрика відділення польового водопостачання інженерно-технічного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 ;

2) поновити матроса ОСОБА_1 на службі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-електрика відділення польового водопостачання інженерно-технічного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 з 03.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що його зарахування в розпорядження командира військової частини відбулось з порушенням Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Стверджує, що в період перебування на лікуванні, йому стало відомо, що 02.03.2024 згідно наказу №64 від 02.03.2024 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) його було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, наказано видати грошовий та речовий атестати, а також атестат служби ракетно - артилерійського озброєння технічної частини.

При цьому, зазначає, що в порушення п.16 Розділу II Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом МОУ №280 від 15.09.2022, видача оспорюваного наказу №64 командиром військової частини НОМЕР_1 , випала на період перебування позивача у відпустці по лікуванню після поранення (довідка ВЛК №938 від 27.03.2024).

Згідно із пунктом 4.1 Розділу IV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 військовослужбовці Збройних Сил України призначаються на військові посади, передбачені штатами (штатними розписами) військових частин. За пунктом 4.9 Розділу IV Інструкції №170 підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців є витяг із Плану переміщення на посади, а в разі здійснення незапланованого переміщення - подання (додаток 1) та витяг із Резерву для просування по службі та (або) витяг із рішення колегіального органу, визначеного Інструкцією про порядок заміщення вакантних посад науково- педагогічних працівників. Таким чином, Інструкцією визначено вичерпний перелік документів на підставі яких здійснюється призначення військовослужбовців позапланово або у плановому порядку. В плановому порядку переміщення здійснюється на підставі плану переміщення, а в позаплановому на підставі подання та витягу із резерву.

Військовослужбовці, які переміщуються по службі з одних військових частин до інших, під час прямування до них рахуються як поповнення. Відправлення поповнення здійснюється як у складі команд, так і поодинці.

Під час відправки одного військовослужбовця у нього повинні бути: припис, документи, що посвідчують особу військовослужбовця, військово-перевізні документи, продовольчий і речовий атестати, грошовий атестат, а в опечатаному пакеті - обліково-послужна (крім осіб офіцерського складу) і службова картки, медична книжка. У приписах офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу вказується, коли, кому та за яким вихідним номером надіслано їх особову справу.

У разі направлення одного військовослужбовця до іншої військової частини штаб військової частини, з якої вибуває військовослужбовець, зобов`язаний засобами зв`язку сповістити про це командира (керівника), у розпорядження якого направляється військовослужбовець, із зазначенням строку прибуття військовослужбовця. Контроль за прибуттям військовослужбовця покладається на командира (керівника) військової частини, до якої він направлений. У разі неприбуття військовослужбовця командир (керівник) військової частини, до якої він направлений, невідкладно сповіщає про це підрозділ Військової служби правопорядку, у зоні відповідальності якого перебуває військова частина, штаб військової частини, яка направила військовослужбовця у відрядження, та вживає заходів щодо з`ясування причин його відсутності. Розшук військовослужбовця, направленого у відрядження і який не прибув у встановлений строк до місця призначення, покладається на командира військової частини, який відправив цього військовослужбовця.

Таким чином, покликаючись на протиправність та необґрунтованість спірного наказу відповідача, представник позивача просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 23.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та вказав на те, що відповідно до пункту 1.2. Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб).

Згідно пункту 3.3. Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу. Направляє на обстеження лікар - член ВЛК районного, міського ТЦК та СП, про що вносить відповідний запис у реєстр ЕСОЗ. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатка 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання, - за графою III додатка 1 до цього Положення.

Пунктом «в» статті 39 Додатку 1 Розкладу хвороб Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (в редакції від 25.08.2023) визначено, що військовослужбовці визнаються непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час у разі наявності гіпертонічної хвороби ІІ стадії.

Пунктом «в» статті 54 Додатку 1 Розкладу хвороб Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (в редакції від 25.08.2023) визначено, що військовослужбовці визнаються непридатними до військової служби в мирний час та обмежено придатні у воєнний час у разі наявності незначних порушень функцій печінки, жовчного міхура, жовчовивідних шляхів та підшлункової залози.

Відповідно до підпункту 10 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України , зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - до звільнення з військової служб.

16.11.2023, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2023 №315 позивач прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 з Військово-медичного клінічного центру Південного регіону ( АДРЕСА_1 ) після проходження військово-лікарської комісії.

В подальшому, начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт від 29.11.2023 (вх. №25447 від 19.11.2023) в якому було зазначено, що на підставі Довідки військово-лікарської комісії №8838 від 15.11.2023 Позивача визнано обмежено придатним до військової служби та непридатним до служби у ДШВ, плавскладі, морській піхоті і т.д.

На підставі зазначеного рапорту командуванням військової частини НОМЕР_1 було до старшого командування подання від 08.12.2023 №182/10951 для прийняття відповідного кадрового рішення по військовослужбовцям, які були визнані непридатними до військової служби в морській піхоті.

В свою чергу, на підставі вищевказаного подання, керуючись пунктом 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Сил України Командувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України було видано наказ (по особовому складу) від 15.12.2023 №177-РС про зарахування Позивача в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .

З метою дотримання наказу старшого начальника, командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ (по стройовій частині) від 02.03.2024 №64, відповідно до якого Позивача було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 . На час виключення зі списків частини позивач перебував за місцем розташування військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.02.2024 №33. Крім того, позивачем було написано рапорт від 02.03.2024 (вх. №184/6293 від 02.03.2024) про здачу справ та посади водія-електрика відділення польового водопостачання інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не надано до позовної заяви рішень військово-лікарських комісій, після видання Довідки військово-лікарської комісії №8838 від 15.11.2023, які б скасовували останню та визначали Позивача придатним до військової служби у морській піхоті.

Виходячи з наведеного, на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 16.01.2023 був призваний на військову службу в Збройні Сили України згідно мобілізації.

З 31.03.2023 позивач зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та взято на всі види забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що:

- згідно виписного епікризу із медичної карти амбулаторно (стаціонарного) хворого №4429 ОСОБА_1 з 30.11.2023 по 01.12.2023 проходив стаціонарне лікування;

- згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6394 ОСОБА_1 з 30.11.2023 по 01.02.2024 проходив стаціонарне лікування;

- згідно довідки Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 31.01.2024 №341 позивачу на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ надано відпустку для лікування після поранення на 30 календарних днів;

- згідно довідки військової частини НОМЕР_3 від 27.02.2024 №938 позивачу на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ надано відпустку для лікування після поранення на 30 календарних днів;

- згідно довідки військово-лікарської комісії від 27.03.2024 №1524 позивачу на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ надано відпустку для лікування та реабілітації в умовах КП «Волинський обласний госпіталь ветеранів війни» терміном 30 календарних днів;

- згідно виписки із медичної карти амбулаторно (стаціонарного) хворого відділення ортопедії і травматології та хірургії №1374 ОСОБА_1 з 27.03.2024 по 11.04.2024 проходив стаціонарне лікування;

- згідно виписки із медичної карти амбулаторно (стаціонарного) хворого відділення реабілітації №1624 ОСОБА_1 з 12.04.2024 по 26.04.2024 проходив стаціонарне лікування.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 №64 від 02.03.2024 матроса ОСОБА_1 , водія-електрика відділення польового водопостачання інженерно-технічного взводу інженерно-технічного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.12.2023 №177-РС у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що справи та посаду 02.03.2024 здав і вибув до нового місця служби.

Вважаючи протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку постанові, що оскаржується, суд зважає на таке.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку із військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.

На момент розгляду даної адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. № 2232-ХІІ ( далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади яких комплектуються військовослужбовцями.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями ч.1, 2,3 ст.2 Закону №2232-ХІІ.

За приписами пункту 6 ст.2 Закону №2232-ХІІ установлено, що передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення №1153/2008) початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».12. Встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, переведення військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пункту 116 Положення №1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі:

1) розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців;

2) якщо посада, на яку призначено військовослужбовця, належить до номенклатури призначення нижчої посадової особи і не є вакантною, а також до номенклатури призначення командира військової частини НОМЕР_2 ;

3) пониження у посаді в порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення або призначення на нижчу посаду на підставі висновку атестування, якщо неможливо відразу призначити військовослужбовця на нижчу посаду;

4) повернення депутатів, які є військовослужбовцями, після закінчення строку їх депутатських повноважень;

5) повернення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти;

6) повернення військовослужбовців, які були направлені за кордон для проходження військової служби або навчання, - у разі неможливості призначення на посаду;

7) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічних і наукових працівників вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, науково-дослідних установ, керівників закладів культури, які належать до базової мережі закладів культури загальнодержавного рівня, та необрання їх на зазначені посади за результатами нового конкурсу;

8) скасування допуску до державної таємниці - до вирішення питання дальшого проходження військової служби;

9) відрахування слухача денної форми навчання з вищого навчального закладу;

10) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - до звільнення з військової служби;

11) якщо в особливий період випускники вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти після завершення навчання не можуть бути безпосередньо призначені на посади;

11-1) офіцери запасу, призвані на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, - до призначення на посади;

11-2) припинення повноважень Міністра оборони України, на посаду патронатної служби якого був призначений військовослужбовець, - у разі неможливості призначення на посаду;

11-3) перебування з близькими особами у прямому підпорядкуванні, якщо протягом місяця з моменту виникнення таких обставин неможливо призначити на посаду, що виключає пряме підпорядкування;

12) навчання військовослужбовців за денною формою у вищому навчальному закладі іншого військового формування - до закінчення навчання;

12-1) відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України;

13) якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання;

14) якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі;

15) якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення;

16) перебування військовослужбовця у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показниками), у разі розформування військової частини та за відсутності можливості перемістити такого військовослужбовця на вакантну посаду - до закінчення відпустки по догляду за дитиною.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.

Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 30.11.2023 та по 26.04.2024 позивач з перервами перебував на лікування та у відпустці.

Згідно довідки Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 15.11.2023 позивача визнано обмежено придатним до військової служби та непридатним до служби у ДШВ, плавскладі, морській піхоті і т.д., а тому начальником медичної служби в/ч НОМЕР_1 було подано рапорт для прийняття відповідного рішення по військовослужбовцю.

Суд зазначає, що оскільки у позивача не було можливості виконувати бойові (спеціальні) завдання, що є головною функцією військової частини НОМЕР_1 , то відповідно до вказаних підстав та з метою ефективного виконання бойових завдань військовою частиною НОМЕР_1 , Командувачем було прийнято рішення про виведення такого військовослужбовців в розпорядження, та заміщення вивільнених посад придатними до виконання бойових завдань військовослужбовцями.

Крім того, у матеріалах справи наявний рапорт матроса ОСОБА_1 , яким 02.03.2024 дійсним доповів, що справи та посаду водія-електрика відділення польвого водопостачання інженерно-технічного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 здав.

Таким чином з урахуванням вище зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність протиправності у діях командування військової частини НОМЕР_1 щодо винесення наказу №64 від 02.03.2024, таким чином і похідна вимога про поновлення на посаді задоволенню не підлягає.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа Проніна проти України, рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ф. А. Волдінер