Справа № 755/4210/24
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 року справа № 755/4210/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 04.03.2024 до Дніпровського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив суд:

- прийняти цей адміністративний позов та у випадку пропущення строку визнати поважними причини пропуску та поновити строки для подання позову, враховуючи, що строк пропущений з поважних причин, що не залежать від позивача;

- визнати бездіяльність Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправною;

- зобов`язати вчинити певні дії, а саме скасувати арешт на нерухоме майно.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.03.2024 матеріали адміністративної справи № 755/4210/24 передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Матеріали справи №755/4210/24 надійшли на адресу Київського окружного адміністративного суду та в результаті автоматизованого розподілу від 08.05.2024 передані судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позову шляхом надання уточненої позовної заяви (у двох примірниках), в якій чітко визначити зміст позовних вимог позивача до відповідача у зобов`язальній частині; надання клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому чітко зазначити, де, коли, за яких обставин позивач ознайомився з постановою про арешт нерухомого майна по ВП НОМЕР_2, чи отримав таку постанову, та надати відповідні докази на підтвердження цього; надання доказів, на які є посилання у позовній заяві, а саме: копію виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва №755/13603/14-ц, копію скарги позивача на дії державного виконавця по виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2, копію постанови про накладення арешту на нерухоме майно позивача.

18.10.2024 канцелярією суду зареєстровано клопотання позивача від 18.10.2024, в якому позивач повідомляє, що докази усунення недоліків позову були направлені ним на адресу суду засобами поштового зв`язку ще 02.07.2024, та оскільки станом на день подання цього клопотання питання про відкриття провадження у справі не розглянуто судом, просить приєднати докази усунення недоліків позову повторно.

В уточненому адміністративному позові від 01.07.2024 ОСОБА_1 просить суд:

- прийняти цей адміністративний позов та відповідно до клопотання про поновлення пропущення строку визнати поважними причини пропуску та поновити строки для подання позову, враховуючи, що строк пропущений з поважних причин, що не залежать від позивача;

- визнати бездіяльність Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправною в частині не зняття арешту при закритті виконавчого провадження та його знищенні;

- зобов`язати Дніпровський відділ держаної виконавчої служби у місті Києві у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () вчинити дії, а саме скасувати арешт на все арештоване майно позивача, перелік якого міститься в ВП НОМЕР_2.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що у жовтні 2023 року встановив на мобільний телефон застосунок «Дія», з якого дізнався про те, що на його рахунки та нерухоме майно накладено арешт. Протягом листопада 2023 року позивачем вживались заходи у вигляді надіслання відповідних запитів до різних структур, у тому числі й до відповідача, для з`ясування обставин та причин накладення арешту на його майно.

З листа відповідача від 16.11.2023 №109536, наданого у відповідь на заяву позивача, останній дізнався про існування ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №755/13603/14-ц від 12.01.2015, виданого Дніпровським районним судом м. Києва щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» у розмірі 11992,21 доларів США. Проте з матеріалами виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 позивача так і не було ознайомлено, з причини їх знищення у зв`язку із закриттям виконавчого провадження ВП НОМЕР_2.

Позивач зазначає, що на день звернення до суду з даним позовом відсутні будь-які правовідносини з Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», особою, поручителем якої позивач виступав, погашена заборгованість перед Банком.

Також позивач, посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 поновлено позивачу строк звернення до суду із позовом до Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності зобов`язання вчинити певні дії, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.

Витребувано докази у справі від відповідача: копію Положення про Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ); копії всіх матеріалів виконавчого провадження ВП НОМЕР_2; копію постанови про арешт майна ОСОБА_1 та заборону на його відчуження від 19.10.2015 у ВП НОМЕР_2; докази направлення позивачу та отримання ним постанови про накладення арешту на все майно від 19.10.2015 у ВП НОМЕР_2.

13.11.2024 Київським окружним адміністративним судом зареєстровано додаткові пояснення відповідача, до яких додано лист Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.10.2024 № 127186 про неможливість надання витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження у зв`язку із тим, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.08.2014 у справі № 755/13603/14-ц позов Публічного акціонерного товариства «Перший український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 6898573 від 18.09.2008 в сумі 11992,21 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 10626,18 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 141,86 доларів США, пені за порушення стоків сплати суми кредиту та відсотків - 898,40 доларів США, штрафів - 325,77 доларів США.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 6898573 від 18.09.2008, яка складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом - 663,30 доларів США та із заборгованості по пені за порушення стоків сплати відсотків - 39,19 доларів США, а всього 702,49 доларів США.

В іншій частині позову відмовлено.

На виконання зазначеного вище рішення суду 12.01.2015 Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/13603/14-ц.

Згідно листа Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.10.2024 № 127186, виконавчий лист № 755/13603/14-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 12.01.2015, перебував на виконанні у відділі.

Відповідно до згаданого вище листа, 19.10.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 19.10.2015 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, 29.06.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявний арешт нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника, видавник: Дніпровський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Як вбачається з довідки Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» від 09.11.2023 № к.20-50.4/13, виданої ОСОБА_2 станом на 09.11.2023 кредитні зобов`язання за договором № 6898573 від 18.09.2008 виконані у повному обсязі.

Згідно довідки Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» від 09.11.2023 № к31-50.4/16 у відповідь на запит б/н від 09.11.2023 повідомлено про відсутність відкритих рахунків ОСОБА_1 станом на початок операційного дня 09.11.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою від 15.11.2023 з проханням зняти наявний арешт, проте листом відповідача від 16.11.2023 № 109536 позивача повідомлено про можливість зняття арешту за рішенням суду.

З огляду на те, що відповідач відмовляється зняти арешт з майна позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи нормативно-правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

На час накладення арешту на нерухоме майно позивача та на час повернення виконавчого документа стягувачу умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентувались Законом України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05.10.2016 (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (частина перша, пункт 5 частини третьої).

Згідно з частиною другою статті 25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована статтею 57 Закону №606-XIV. Частинами 1 та 2 вказаної статті було передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами 1, 2 статті 50 Закону №606-XIV було обумовлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних винятків), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

У той же час, згідно пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (в редакції чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу, далі - Інструкція), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Тобто, вищезазначеною нормою Інструкції передбачено, що у разі прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зобов`язаний зазначити у такій постанові, які наслідки має завершення виконавчого провадження у такий спосіб, зокрема, про скасування арешту, накладеного на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження (за наявності для такого скасування законодавчих підстав).

Як зазначив відповідач у своєму листі, матеріали виконавчого провадження НОМЕР_2 знищено через закінчення строків їх зберігання.

Разом з тим, матеріали справи містять відомості щодо відсутності заборгованості станом на 09.11.2023 за кредитним договором № 6898573 від 18.09.2008, тобто рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22.08.2014 у справі № 755/13603/14-ц виконано у повному обсязі.

Крім того, частиною 5 статті 47 Закону №606-XIV передбачалося, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно листа відповідача від 16.11.2023 № 109536 перевіркою АСВП встановлено, що станом на 16.11.2023 виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 повторно до відділу не надходили та на виконанні не перебувають.

З огляду на викладене, суд зауважує, що відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

Наявність арешту, на майно, яке належить позивачу, порушує права останнього на мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містить Цивільний кодекс України.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17, відповідно до якого як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Арешт на майно позивача, накладений у межах виконавчого провадження НОМЕР_2, втратив свою актуальність як засіб забезпечення реального виконання виконавчого документа з огляду на фактичне завершення цього виконавчого провадження, зважаючи на те, що починаючи з 29.06.2016 виконавчий документ на виконанні не перебував, а рішення суду фактично виконано.

Наведене вказує на те, що підстави для продовження існування накладеного у межах наведеного вище виконавчого провадження арешту на майно ОСОБА_1 відсутні.

Іншого відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено, а з матеріалів справи не вбачається.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту на нерухоме майно позивача, такий підлягає зняттю.

Разом з тим з огляду на відсутність у державного виконавця безумовних підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 одночасно з поверненням виконавчих документів стягувачу, підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незняття арешту з майна боржника відсутні.

Підсумовуючи вищенаведене та обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Дніпровського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовної вимоги немайнового характеру не застосовується.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у повному обсязі на суму 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код 35011660) зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

3. В задоволенні інших вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код 35011660) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.