Справа № 300/5970/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5970/24 пров. № А/857/32536/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року, головуючий суддя Микитин Н.М., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ від 12.07.2024 року №551/ПЗ "Про визначення робочого місця Мирославі Клим"; зобов`язати визначити робоче місце Клим М.І. за юридичною адресою Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці в м. Івано-Франківськ, вул. Франка, 4.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що на виконання судових рішень в справі № 300/7149/23 Державна служба України з питань праці видала наказ від 09.04.2024 року №16-КТ згідно якого позивача було поновлено на посаду заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Юридична адреса Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці: вул. І. Франка, 4, м. Івано-Франківськ. Однак, незважаючи на існування наказу Державної служби України з питань праці від 09.04.2024 року №16-КТ, начальник Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці до роботи не допускав. Після неодноразових звернень із заявами та службовими записками, відповідач видав наказ від 08.07.2024 року №328/П3-К "Про оголошення пункту 2 наказу Державної служби України з питань праці" від 09.04.24 року №16-КТ "Про виконання рішення суду", а 12.07.2024 року видав наказ № 551/ПЗ "Про визначення робочого місця Мирославі Клим", котрим позивачу визначили робоче місце за адресою: місто Чернівці, вул. Поповича, 2, 4 поверх, кабінет 35 б, відносно якого було висловлено незгоду. Так, на думку позивача, оскаржений наказ від 12.07.2024 року № 551/ПЗ "Про визначення робочого місця Мирославі Клим" є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки таким наказом фактично здійснено не визначення робочого місця, а переведення позивача без згоди в іншу місцевість, а також зміну істотної умови державної служби. Однак, жодних підстав для переміщення робочого місця заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (юридична адреса: вул. І.Франка, 4, м. Івано-Франківськ) з м. Івано-Франківськ до м. Чернівці немає. Крім того, позивач звертала увагу, що вона поновлена на рівнозначну займану посаду в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області яка згідно штатного розпису Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці на 2024 рік відноситься до керівництва Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці, а в м. Чернівці знаходиться структурний підрозділ міжрегіонального управління - Управління інспекційної діяльності в Чернівецькій області, яке має начальника Управління. Звернула увагу на те, що є інвалідом 2 групи, проживає в м.Івано-Франківську та їй протипоказана важка праця. Вважає , що зміни у розподілі посадових обов`язків та посадових інструкцій були зумовлені її поновленні на роботі. Водночас наказу про затвердження її посадової інструкції немає.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним і скасовано наказ Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12.07.2024 № № 551/ПЗ "Про визначення робочого місця Мирославі Клим"; в задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року в справі №300/7149/23 наказом Державної служби України з питань праці від 09.04.2024 року №16-КТ "Про виконання рішення суду" ОСОБА_1 поновлено на посаді державної служби, а саме - заступника начальника Міжрегіонального управління. Задля поновлення ОСОБА_1 на посаді, звільнено одного із заступників начальника Міжрегіонального управління - Хромчака Р.О., а саме того із заступників, якому було визначено робоче місце у м. Чернівці. У зв`язку із відсутністю вакантної посади у Івано-Франківській та Тернопільській області, для здійснення координації та контролю діяльності безпосередньо підпорядкованих позивачу управління інспекційної діяльності у Чернівецькій області та його підрозділів, а також виконання нею посадових обов`язків, наказом від 12.07.2024 року № 551/ПЗ "Про визначення робочого місця Мирославі Клим" визначено, що робоче місце ОСОБА_1 знаходиться на території Чернівецької області за адресою: 4 поверх каб. 35 Б, вул. Поповича, 2 м. Чернівці. При цьому, починаючи з дня початку виконання Міжрегіональним управлінням владних функцій та повноважень, а саме 05.12.2022 року робота заступників Міжрегіонального управління будувалася за міжрегіональним принципом, а саме всім трьом заступникам були визначені робочі місця у трьох містах: м. Івано-Франківськ, м. Чернівці та м. Тернопіль. В силу вищезазначеного, Міжрегіональне управління вважає, що підстав для ствердження ОСОБА_1 про зміну для неї істотних умов проходження державної служби - немає..

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року, з урахуванням ухвал про виправлення описки від 29.01.2024 року та від 20.02.2024 року, визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 від 13.07.2023 року та по заяві від 08.09.2023 року; скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 року №122-кт «Про звільнення ОСОБА_2 »; поновлено ОСОБА_1 з 18 вересня 2023 року в Південно-Західному міжрегінальному управлінні Державної служби з питань праці на рівнозначну, займаній ОСОБА_1 посадою в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області; стягнуто з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.09.2023 року по 29.01.2024 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024, апеляційні скарги Державної служби України з питань праці та Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці задоволено частково; рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 в справі № 300/7149/23 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 року № 122-кт "Про звільнення ОСОБА_2 "; поновлено ОСОБА_1 в Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці на посаду рівнозначну займаній Клим Мирославою Іллівною в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області з 19.09.2023 року; стягнуто з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.09.2023 року по 29.01.2024 року в сумі 73718 грн 10 коп (сімдесят три тисячі сімсот вісімнадцять гривень десять копійок).

На підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року у справі 300/7149/23, Державна служба України з питань праці видала наказ від 09.04.2024 року №16-КТ "Про виконання рішення суду" звільнено ОСОБА_3 з посади заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 10 квітня 2024 року, у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка її раніше займала, на яку поновлено ОСОБА_1 , з 18.09.2023 року.

Згідно, наказу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 08.07.2024 року №328/ПЗ-К «Про оголошення пункту 2 наказу Державної служби України з питань праці від 09.04.2024 №16- КТ «Про виконання рішення суду» ( із змінами)», на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року у справі № 300/7149/23 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 року у справі № 300/7149/23, оголошено пункт 2 наказу Державної служби України з питань праці від 09.04.2024 року №І6-КТ "Про виконання рішення суду", зі змінами внесеними наказом Державної служби України з питань праці від 05.07.2024 року №60-КТ "Про внесення зміни до наказу Держпраці від 09.04.2024 року № 16-КТ" та поновлено ОСОБА_1 з 19 вересня 2023 року на посаді заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Наказом Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці від 12.07.2024 №551/ПЗ "Про визначення робочого місця Мирославі Клим" визначено Клим Мирославі Іллівні, заступнику начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, робоче місце за адресою: місто Чернівці, вулиця Поповича, будинок 2, 4 поверх, кабінет №356, де знаходиться підпорядкований структурний підрозділ Міжрегіонального управління - управління інспекційної діяльності у Чернівецькій області.

15.07.2024 ОСОБА_1 звернулася до першого заступника в. о. начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці зі службовою запискою №5105/ЛЗ/1-24, в якій просила скасувати наказ від 12.07.2024 року № 551/ПЗ і визначити робоче місце у м. Івано-Франківську.

Також, 15.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася із службовою запискою до голови Державної служби України з питань праці, в якій інформувала про ситуацію, що склалася і просила скасувати незаконний наказ від 12.07.2024 року №551/ПЗ "Про визначення робочого місця Мирославі Клим" та вирішити питання забезпеченням робочим місцем у приміщенні за юридичною адресою, де знаходиться Південно-Західне міжрегіональне управління Держпраці.

Вважаючи наказ від 12.07.2024 року №551/ПЗ "Про визначення робочого місця Мирославі Клим" протиправним і таким, що підлягає скасуванню, та зобов`язання визначити її робочим місцем м..Івано-Франківськ, вул. І.Франка, 4, позивач звернулася до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що місце розташування робочого місця було істотною умовою проходження державної служби за посадою позивача, а в силу наказу від 12.07.2024 №551/ПЗ "Про визначення робочого місця Мирославі Клим" відбулися істотні зміни в роботі позивача, оскільки відповідач визначив місце роботи позивача в іншому населеному пункті.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Закон України «Про державну службу» є спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Процедура переведення державних службовців врегульована нормами статті 41 Закону України «Про державну службу».

Згідно з частинами 1 та 2 статті 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Підстави зміни істотних умов державної служби та порядок дій керівника державної служби у такому випадку врегульовані приписами статті 43 Закону України «Про державну службу».

Так, згідно з положеннями цієї статті Закону підставами для зміни істотних умов державної служби є: 1) ліквідація або реорганізація державного органу; 2) зменшення фонду оплати праці державного органу; 3) скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов`язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов`язків.

Зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Стаття 29 Кодексу законів про працю України (далі також КЗпП України) визначає обов`язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце.

Згідно з приписами цієї статті КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Крім цього, статтею 32 Кодексу законів про працю України визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Так, Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2021 року у справі №160/9533/19 зауважував, що такі заходи як переведення на іншу роботу (посаду) та зміна істотних умов служби мають принципові відмінності, а їхнє застосування є наслідком різних за змістом та юридичними наслідками організаційних змін у діяльності установи (пункт 69 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі №813/1229/17).

Так, предметом регулювання статті 41 Закону України «Про державну службу» є умови та підстави переведення державних службовців із займаних ними посад на інші рівнозначні або нижчі вакантні посади у тому ж самому чи іншому державному органі.

Згідно вказаної статті Закону таке переведення державного службовця може здійснюватися як в межах тієї ж самої місцевості, так і в інший населений пункт. Однак передумовою для переведення державного службовця має бути наявність вакантної посади (рівнозначної або нижчої).

Загалом місцезнаходження робочого місця працівника є істотною умовою державної служби у випадку його переміщення в інший населений пункт, що імпліцитно (не виражено) закладено у пункті 5 частини 3 статті 43 Закону України «Про державну службу», у якому йде мова про таку істотну умову державної служби як переміщення державного органу до іншого населеного пункту.

У цьому пункті закону по своїй суті особлива увага розташуванню робочих місць державних службовців приділяється з тих причин, що держава дбає про їхні інтереси не лише у разі зміни статусу посади, обов`язків, оплати праці, режиму служби, а й у випадку переміщення робочого місця до іншої місцевості.

Тому роботодавець вправі змінювати розташування робочого місця державного службовця без його згоди лише у межах тієї ж місцевості. У такому випадку зміни істотних умов праці не відбувається.

Водночас переміщення робочого місця до іншого населеного пункту тягне за собою зміну істотних умов державної служби, позаяк ставить перед працівником низку завдань з організації подальшого місця проживання, побуту, добирання до нового місця роботи та загалом тягне за собою додаткове фінансове навантаження з цього приводу.

У такому випадку застосування процедури зміни істотних умов праці здатне забезпечити дотримання необхідного балансу між приватними й публічними інтересами сторін. Адже з одного боку ця процедура є гарантією дотримання професійних і трудових прав державного службовця, що надає йому необхідний час для розв`язання подібних питань і прийняття рішення щодо подальшого проходження державної служби. З іншого боку ця процедура забезпечує роботодавцю належне вирішення кадрових й організаційних питань у законний та прозорий спосіб, не ставлячи їхнє розв`язання у залежність від волі працівника і не здійснюючи посягання на його права й інтереси.

Матеріалами справи підтверджено, що до прийняття відповідачем наказу від 12.07.2024 року №551/ПЗ "Про визначення робочого місця Мирославі Клим" позивач працювала у місті Івано-Франківськ, та власне вказаним наказом визначено робоче місце позивачу заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, за адресою: місто Чернівці, вулиця Поповича, будинок 2, 4 поверх, кабінет №356, де знаходиться підпорядкований структурний підрозділ Міжрегіонального управління - управління інспекційної діяльності у Чернівецькій області.

Таким чином, у цьому випадку місце розташування робочого місця було істотною умовою проходження державної служби за його посадою, а в силу оспорюваного наказу відбулися істотні зміни в роботі позивача, оскільки відповідач визначив місце роботи позивача в іншому населеному пункті.

Зміну робочого місця державного службовця хоча б і в межах однієї і тієї ж посади конкретного державного органу без зміни спеціальності, кваліфікації, посади, посадових обов`язків, розміру заробітної плати, пільг, переваг, соціально-побутового забезпечення, але з переміщенням цього робочого місця до іншого населеного пункту, необхідно вважати зміною істотних умов державної служби.

Зміна цієї істотної умови праці повинна була здійснюватися з дотримання гарантій і процедури, встановлених Законом України «Про державну службу» й нормами законодавства про працю у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки матеріали справи не містять згоди позивача на переведення його в іншу місцевість, то таке визначення місця роботи відповідачем дійсно є фактичним переведення особи на роботу в іншу місцевість без згоди працівника, що є порушенням трудового законодавства України, а відтак оскаржений наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі №300/5970/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич