Справа № 380/866/25
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/866/25
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

07 лютого 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Брильовського Р.М.,

при секретарі судових засідань Мудрик Б.П.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника заявника Брикар О.М.

представника відповідача Штибель Н.М.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву про забезпечення позову у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 04.11.2024 №33564/6/13-01-24-11 про виключення з реєстру платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Львівській області поновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 з 01.10.2024 як платника єдиного податку третьої групи оподаткування.

Ухвалою судді від 20 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Одночасно з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить зупинити дію рішення ГУ ДПС у Львівській області від 04.11.2024 №33564/6/13-01-24-11 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку до набрання законної сили рішенням суду по цій справі та заборонити ГУ ДПС у Львівській області вчиняти дії щодо реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником ПДВ.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

6 лютого 2025 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просить зупинити дію рішення ГУ ДПС у Львівській області від 04.11.2024 №33564/6/13-01-24-11 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку до набрання законної сили рішенням суду по цій справі та заборонити ГУ ДПС у Львівській області вчиняти дії щодо реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником ПДВ.

В заяві представник позивача зазначає, що прийняття рішення про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку третьої групи за ставкою 5% має наслідком зміну системи оподаткування, формату розрахункового документа, а відтак існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача у вигляді зупинення господарської діяльності Позивача, у зв`язку із застосуванням штрафних санкцій, до ухвалення рішення суду у вказаній справі. Більшість Абонентів Позивача не є платниками ПДВ, а основні його витрати полягають у сплаті послуг контрагентам неплатникам ПДВ, що не надає права на отримання податкового кредиту з ПДВ. Наведене призведе до прямого навантаження ПДВ у розмірі 20 відсотків від всієї суми доходу, що порівняно із сплатою Єдиного податку у розмірі 5 відсотків від суми доходу, викликатиме у Позивача додаткове навантаження у розмірі 15 відсотків від всієї суми доходів. Внаслідок оподаткування ПДВ виникне ситуація втягування у стан податкової та фінансової невизначеності багатьох його Абонентів. Це може призвести до зупинення господарської діяльності Позивача, розірвання договірних відносин, покладення додаткового обов`язку на Позивача щодо подання документів та погіршення ділової репутації й матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності та, у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів Позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Позивач без зупинення оскаржуваного рішення фактично буде поставлений перед необхідністю застосовувати загальну систему оподаткування, подавати звіти та оплачувати податки за нею. Подача звітів на умовах спрощеної системи оподаткування буде неможлива. Доведеться подавати окремі позови про зобов`язання прийняття податкової звітності. Контрагенти позивача ставляться у ситуацію потенційної невизначеності фінансових результатів (має контрагент право на податковий кредит чи ні). У разі не вжиття такого заходу забезпечення як заборона Відповідачу вчиняти певні дії, а саме заборона вчинення ГУ ДПС у Львівській області дій щодо реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником ПДВ, останній буде змушений уже з 01.10.2024 сплачувати такий податок у розмірі 20% від суми одержаного доходу від господарської діяльності. А у разі визнання рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 04.11.2024 №33564/6/13-01-24-11 протиправним та його скасуванням знову звертатися до суду для відшкодування завданої шкоди.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву про забезпечення позову, просив задовольнити таку повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заяви заперечив, просив у її задоволенні відмовити повністю.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд керується наступним.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

При вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд встановив, що рішенням ГУ ДПС у Львівській області від 04.11.2024р №33564/6/13-01-24-11 виключено ФОП ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку.

Правові засади, на підставі яких здійснене відповідне анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи, визначаються положеннями Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

За змістом абзацу 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми (пункт 5).

Отже, анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи відбувається за чітко визначених та передбачених ПК України підстав, й може бути реалізоване шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову суд встановив, що рішенням Головного управління ДПС у Львівській області від 04.11.2024 №33564/6/13-01-24-11 реєстрацію ФОП ОСОБА_1 у якості платника єдиного податку 3 групи із ставкою 5 відсотків без сплати ПДВ анульовано з 01.10.2024.

Заявник вказав, що більшість абонентів позивача не є платниками ПДВ, а основні його витрати полягають у сплаті послуг контрагентам неплатникам ПДВ, що не надає права на отримання податкового кредиту з ПДВ. Наведене призведе до прямого навантаження ПДВ у розмірі 20 відсотків від всієї суми доходу, що порівняно із сплатою Єдиного податку у розмірі 5 відсотків від суми доходу, викликатиме у позивача додаткове навантаження у розмірі 15 відсотків від всієї суми доходів. Внаслідок оподаткування ПДВ виникне ситуація втягування у стан податкової та фінансової невизначеності багатьох його абонентів. Це може призвести до зупинення господарської діяльності Позивача, розірвання договірних відносин, покладення додаткового обов`язку на Позивача щодо подання документів та погіршення ділової репутації й матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності та, у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів Позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Позивач без зупинення оскаржуваного рішення фактично буде поставлений перед необхідністю застосовувати загальну систему оподаткування, подавати звіти та оплачувати податки за нею. Контрагенти позивача ставляться у ситуацію потенційної невизначеності фінансових результатів (має контрагент право на податковий кредит чи ні).

Позивач зазначає, що у випадку невжиття судом тимчасових обмежувальних заходів, у разі реалізації відповідачем рішення про анулювання та пред`явлення його до виконання, позивач буде зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування. При цьому, як стверджує позивач, більшість абонентів ФОП ОСОБА_1 не є платниками ПДВ.

Суд зазначає, що позивач не надав жодного з договорів, укладених з контрагентами, зокрема із зазначенням істотних умов таких договорів таких як ціна договору, строк дії договору тощо. За таких умов, доводи ФОП ОСОБА_1 не підтверджені належними доказами.

Зважаючи на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову. Це означає, що доводи заявника повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Однак доводи заявника таким вимогам не відповідають, а тому, на думку суду, не вважаються обґрунтованими.

Тобто, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Представник позивача у заяві про забезпечення позову не навів беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд зазначає, що для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

Позивач стверджує, що виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку призведе до прямого навантаження ПДВ у розмірі 20 відсотків від всієї суми доходу, що порівняно із сплатою Єдиного податку у розмірі 5 відсотків від суми доходу, викликатиме у позивача додаткове навантаження у розмірі 15 відсотків від всієї суми доходів; виникне ситуація втягування у стан податкової та фінансової невизначеності багатьох його абонентів; це може призвести до зупинення господарської діяльності Позивача, розірвання договірних відносин.

Суд наголошує, що вказане твердження представника позивача побудоване лише на припущеннях та не підтверджено жодними доказами.

Голослівним та необґрунтованим є твердження представника позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку з наведених підстав може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав і інтересів позивача, для захисту яких він звернувся до суду.

Суд вважає, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову не відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів зумовлює фактичне вирішення спору по суті.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові 14 січня 2025 року у справі № 280/9045/24 «у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм».

Також обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову заявник покликається на наявність ознак очевидної протиправності спірного рішення. З цього приводу суд зазначає, що оцінку спірному рішенню на предмет його правомірності буде надано судом за результатами розгляду справи по суті спору, а тому встановити наявність таких ознак на цій стадії неможливо. Наявність ознак протиправності оскаржених дій може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Окрім цього, суд зазначає, що сам факт подання позову не може бути підставою для забезпечення адміністративного позову. Водночас, при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність оскарженого рішення, дій чи бездіяльності відповідача. Оцінка протиправності таких рішень, дій та бездіяльності відповідача буде надана під час розгляду справи по суті.

Інакше трактування змісту інституту забезпечення позову фактично призведе до вирішення адміністративного спору по суті, що є неприпустимим з огляду на стадійність судового процесу.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі 826/9263/17, яка відповідно до частини 5 статті 242 КАС України підлягає обов`язковому врахуванню, наведені підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям згаданої статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Суд наголошує, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

6 лютого 2025 року представник позивача подав другу заяву про забезпечення позову, однак жодного нового доказу до вказаної заяви не подав, лише у заяві про забезпечення позову вказав на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові 14 січня 2025 року у справі № 280/9045/24.

Однак, як наголосив Верховний Суд у постанові 14 січня 2025 року у справі № 280/9045/24 «у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі».

За таких обставин за наслідками оцінки наведених позивачем доводів та відсутності доказів, не наданих на їх підтвердження, суд дійшов висновку про відсутність підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, тому в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 150 - 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ухвалив:

в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Р.М. Брильовський