Справа № 160/13444/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/13444/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року (суддя Дєєв М.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якому позивачі просять:

визнати протиправними дії Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо припинення ОСОБА_1 та його малолітньому сину ОСОБА_2 виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам»;

зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради поновити ОСОБА_1 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам»;

зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради поновити малолітньому сину ОСОБА_1 - ОСОБА_2 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та його син є внутрішньо переміщеними особами та перебувають на відповідному обліку у Центральному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради. До березня 2024 року позивачам нараховувалась та виплачувалась допомога на проживання. Позивачами було подано заяву про продовження виплати на проживання внутрішньо переміщеним особам, а також подано усі необхідні документи, при цьому відповідачем така допомога призначена не була. Позивачем було направлено відповідачу заяву про повідомлення причин невиплати вказаної допомоги та надання рішення за результатом розгляду його попередньої заяви. Листом відповідача було повідомлено позивачів, що станом на 01.01.2022 м.Дніпро, де фактично проживають позивачі та перебувають на обліку, не відносилась до територіальних громад включених до Переліку та повторне переміщення відсутнє, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на отримання допомоги як внутрішньо переміщеній особі. У зв`язку з неотриманням рішення, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про отримання рішення яким відмовлено у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Листом відповідача надано відповідь, в якій вказано про порядок, спосіб та механізм виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та вказав інші підстави для відмови, а саме у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї складає у період з 01.10.2023 по 31.12.2023 17882,92 грн, що перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачі вважають дії відповідача щодо припинення ОСОБА_1 та його малолітньому сину ОСОБА_2 виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки на момент звернення позивача про продовження виплати допомоги, така допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам позивачу та його сину вже була призначена відповідачем. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо припинення ОСОБА_1 та його малолітньому сину ОСОБА_2 виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

Визнати протиправним та скасовати рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради №-2024-1 від 18.03.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 у виплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

Зобов`язано Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та його малолітнього сина ОСОБА_2 від 18.03.2024 про продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки усім доводам сторін у справі, зокрема те, що оскільки підставою для звернення до суду було рішення Управління №-2024-1 від 18.03.2024, прийняте за результатами розгляду заяви позивача від 18.03.2024 про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, при розгляді справи підлягають застосуванню норми Порядку № 332 в редакції від 01.03.2024, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб в Управлінні з 10.03.2020 за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 . З 15.04.2020 ОСОБА_1 отримував щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам згідно норм Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505. Відповідно до норм Порядку № 332 допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам Позивач отримував з 01.04.2022 у розмірі 5000,00 щомісячно (2000,00 грн. - працездатна особа ОСОБА_1 , 3000,00 гри. - дитина ОСОБА_2 ). З метою посилення адресності виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які перебувають у складних життєвих обставинах, із урахуванням їхнього фінансово-майнового стану Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» (далі - Постанова № 709) викладено в новій редакції Порядок № 332. Позивач та його син не відносяться до осіб, яким згідно абзаців 2-5 пункту 1 Постанови № 709 виплата допомоги не подовжується, тому допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам їм було подовжено автоматично на один шестимісячний період з 01.08.2023 по 31.01.2024 згідно абзацу 1 пункту 1 Постанови № 709. Надана Управлінню від ДПС інформація про заробітну плату Позивача, отриману в Дніпропетровському окружному адміністративному суді за жовтень - грудень 2023 повністю відповідає інформації з наданих позивачем до суду розрахункових листів. Проте,позивач, надаючи розрахункові листи про отриману заробітну плату в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, приховує той факт, що у жовтні ним отримано також заробітну плату від іншої юридичної особи - Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області. Отже, матеріалами судової справи, в тому числі і наданими позивачем розрахунковими листами, повністю підтверджено правильність розрахунків відповідача. Крім того, зазначаємо, що навіть без врахування заробітної плати позивача, отриманої від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за жовтень, середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача в сім`ї ОСОБА_3 у період з 01.10.2023 по 31.12.2023 буде становити 16906,13 грн., що, знову ж таки, перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (9 444,00 грн.). Управління не заперечує, що саме ці періоди доходів враховуються при обчисленні середньомісячного доходу сім`ї для призначення допомоги малозабезпеченим сім`ям, проте, дані висновки не мають відношення до обчислення середньомісячного доходу сім`ї при призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який регламентовано п.14 Порядку № 332. Щодо необґрунтованості рішення № 293701221 та відсутності у ньому відмови в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам сину Позивача- ОСОБА_2 , зазначаємо наступне. Допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам призначається в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери (ЄІССС), якою встановлено єдину уніфіковану форму рішення про призначення/відмову у призначенні допомоги та перелік можливих підстав для відмови. Спеціалісти Управління не мають змоги в ручному режимі змінювати назву рішення та зазначити інші, ніж передбачено програмним комплексом, підстави відмови. Саме тому рішення про відмову Позивачу в призначенні допомоги має єдину встановлену ЄІССС назву «Про призначення допомоги переміщеним особам на проживання» та підставою відмови зазначено «особа не відповідає умовам визначеним Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам». Згідно пункту 3 Порядку № 332 (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) з 1 листопада 2023 року допомога призначається на шість місяців на сім`ю. Заяву про призначення допомоги подав уповноважений власник сім`ї ОСОБА_1 , відповідно відмова в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам адресована позивачу.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до довідки від 10.03.2020 №1201- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 10.03.2020 №1201- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , народився - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Україна, Луганська область, місто Сєвєродецьк, батько ОСОБА_1 .

18.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради №-2024-1 від 18.03.2024 «Про призначення допомоги переміщеним особам на проживання», вказано: «Заявник ОСОБА_1 . Не має права на допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, постанова 332 тому, що 35 В зв`язку із тим, що особа не відповідає умовам визначеним

Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.».

05.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою в якій просив письмово повідомити, з яких підстав йому та його сину не була здійснена виплата допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 за березень 2024 року, стадію розгляду заяви з додатками від 18.03.2024 та у разі прийняття рішення за результатом розгляду заяви надати таке рішення.

Листом Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 19.04.2024 №15/4-463 повідомлено позивача:

«Згідно Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб Ви та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваєте на обліку в Управлінні, як внутрішньо переміщена особа з 10.03.2020.

Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначається Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20,03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами) (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 13 Порядку допомога призначається особам, які перемістилися (повторно перемістилися) з 01.01.2022 з територій, включених до переліку територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (далі - Перелік).

Станом на 01.01.2022 м. Дніпро, де Ви фактично проживаєте та перебуваєте на обліку, не відносилась до територіальних громад включених до Переліку. Виходячи з вищезазначеного, повторне переміщення у Вас відсутнє, та відповідно до пункту 13-2 Порядку права на допомогу Ви не маєте.

Рішенням управління Вам відмовлено в призначенні допомоги з 01.03.2024.».

22.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою в якій просив надіслати йому рішення, яким відмовлено йому та його сину ОСОБА_2 в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2024.

Листом Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 03.05.2024 №15/4-511 повідомлено позивача, зокрема, що відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (далі - Порядок) позивачу було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі: - з 01.04.2022 - 5 000,00 грн. щомісячно. За заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, рішенням Управління відмовлено у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї складає у період з 01.10.2023 по 31.12.2023 (17882,92 грн.), перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність (9444,00 грн).

Позивачі вважають дії відповідача щодо припинення ОСОБА_1 та його малолітньому сину ОСОБА_2 виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (Закон № 1706-VII) цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно із частиною другою цієї статті Закону № 1706-VII адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина перша та друга статті 4 Закону №1706-VII).

Частиною першою статті 5 Закону №1706-VII визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

За змістом статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно із частинами другою та третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За приписами частини першої статті 9 Закону №1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.

07 жовтня 2014 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (Порядок № 505).

Пунктом 2 Порядку № 505 передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

У зв`язку із набранням чинності 22 березня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332, якою затверджений Порядок № 332 та визначений механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505.

Пунктом 2 Порядку № 332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

- для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

- для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови № 505. Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зміст наведених норм свідчить про те, що пунктом 2 передбачено коло осіб, яким надається допомога на проживання, а пункт 3 містить положення щодо розміру та умов надання чи ненадання такої допомоги за певних обставин.

Колегія суддів дійшла висновку, що внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання, визначену Порядком № 332 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: це тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, або на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р.

При цьому, у разі якщо внутрішньо переміщена особа станом на 01.03.2022 отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, допомога на проживання, яка передбачена Порядком № 332 призначається автоматично без подання додаткового звернення.

В свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що випадок, за якого допомога на проживання, визначена Порядком № 332, не надається, законодавець пов`язав з умовою невключення регіону до переліку, затвердженого розпорядженням № 204-р, до якого внутрішньо переміщена особа перемістилась до 24 лютого 2022 року, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, а не з датою включення регіону до переліку про який іде мова в пункті 2 Порядку № 332.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року по справі № 160/12308/22.

З матеріалів справи вбачається, що позивач до 24.02.2022 обліковувався як внутрішньо переміщена особи відповідно до довідки від 10.03.2020 року №1201-, відповідно до яких місце проживання: АДРЕСА_2 та фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Водночас, відповідно до розпорядження № 204-р Луганська область, з якої перемістився позивач, включена до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

В той же час, Дніпропетровська область, до якої перемістився позивач до 24 лютого 2022 року, також включена до переліку адміністративно-територіальних одиниць, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204-р.

Отже, оскільки позивач перемістилася з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332 (на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р), останній, як внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання відповідно до Порядку № 332, оскільки не підпадає під виключення, за якого таким особам допомога на проживання не надається.

Водночас, як підтверджено матеріалами справи, відповідно до довідки від 10.03.2020 №1201- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи молодший син позивача ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідачем не заперечується, що ним було призначено грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» від 20.03.2022 №332 допомогу на проживання внутрішньо переміщеній особі: ОСОБА_1 в розмірі 2000,00 грн. та ОСОБА_2 в розмірі 3000,00 грн.

З листа відповідача про припинення виплати допомоги на проживання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022, вбачається, що підставою утримання з позивача адресної допомоги, нарахованої відповідно до Порядку №332, фактично слугувало те, що в період з 24.02.2022 він повторно не переміщався.

Колегія суддів вказує, що положеннями Порядку №332 не передбачено такої підстави для відмови у призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, як відсутність нового (повторного) переміщення.

Чинними нормами права, а саме положеннями пункту 3 Порядку №332 передбачено заборону лише на призначення та надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абз. 1 п. 2 цього Порядку.

З огляду на викладене, з урахуванням перебування позивача станом на 24.02.2022 на обліку, як внутрішньо переміщеної особи у регіоні, що включений до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку №332, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі відповідно до Порядку №332.

Крім того, рішенням Управління відмовлено у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї складає у період з 01.10.2023 по 31.12.2023 (17882,92 грн.), перевищує чотири розміри прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність (9444,00 грн).

Механізм обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) (далі - середньомісячний сукупний дохід) для призначення усіх видів державної соціальної допомоги та житлових субсидій, які відповідно до законодавства надаються залежно від сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) визначає Порядок обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 632 (далі по тексту - Порядок №632, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 Порядку №632 обчислення середньомісячного сукупного доходу проводиться шляхом ділення загальної суми сукупного доходу осіб за визначений законодавством період (два квартали або шість місяців) на 6, а в разі застосування суми річного сукупного доходу - на 12, якщо інше не передбачено законодавством. Середньомісячний сукупний дохід на одного члена сім`ї (домогосподарства) обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) на кількість членів сім`ї (домогосподарства).

Пунктом 4 Порядку №632 визначено, що до середньомісячного сукупного доходу враховуються такі доходи:

заробітна плата в розмірі, що залишається після сплати податку на доходи фізичних осіб;

грошове забезпечення військовослужбовців;

пенсія, щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці;

стипендія, у тому числі із сумою її індексації, нарахованої відповідно до закону (крім соціальної стипендії, яка надається дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа);

соціальні виплати, які призначаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), у тому числі пільги на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива та скрапленого газу;

допомога по безробіттю, інші страхові виплати, які призначаються фондами соціального страхування;

грошові перекази, отримані із-за кордону;

дивіденди від цінних паперів;

інші доходи, відомості про які отримано від ДПС і Пенсійного фонду України, а також задекларовані особою доходи, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення.

Відповідно до приписів пункту 13 Порядку №632 під час обчислення державної соціальної допомоги для розрахунку середньомісячного сукупного доходу за кожний місяць, в якому відсутні доходи, включаються, зокрема, 0,5 розміру мінімальної заробітної плати станом на кінець періоду, за який враховуються доходи, - для працездатних працюючих/непрацюючих осіб, які не мали доходів, доходи яких були меншими за 0,5 розміру мінімальної заробітної плати протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту), та/або якими чи за яких не сплачено єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців періоду, за який враховуються доходи (крім військовослужбовців, а також осіб, щодо яких наявна заборгованість роботодавця із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, або осіб, які відповідно до законодавства звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування); осіб, які зареєстровані у філії регіонального/міжрегіонального центру зайнятості (або міському, районному, міськрайонному центрі зайнятості - до припинення їх діяльності) (далі - центр зайнятості) та не отримували допомогу по безробіттю; осіб, які доглядали за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку.

Абзацом четвертим пункту 13 Порядку №632 визначено: фактично отримані особами доходи - у разі, коли протягом періоду, за який враховуються доходи, вони отримували хоча б один із таких видів доходів, як пенсія, стипендія, державна допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, допомога по безробіттю, допомога по частковому безробіттю відповідно до статті 47 Закону України Про зайнятість населення, щомісячна компенсаційна виплата, призначена непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю I групи, компенсація за надання соціальних послуг з догляду.

При цьому, пунктом 6 Порядку №632 встановлено, що до середньомісячного сукупного доходу не включається державна соціальна допомога, для призначення якої обчислюється сукупний дохід.

Отже, під час обчислення державної соціальної допомоги для розрахунку середньомісячного сукупного доходу за кожний місяць, в якому відсутні доходи, включаються, 0,5 розміру мінімальної заробітної плати станом на кінець періоду, за який враховуються доходи, для такої категорії як працездатні працюючі/непрацюючі особи, які не мали доходів чи доходи яких були меншими за 0,5 розміру мінімальної заробітної плати протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту), або, зокрема, осіб, які доглядали за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку. Державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, для якої обчислювався сукупний дохід, не підлягає включенню до середньомісячного сукупного доходу.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї за період з жовтня по грудень 2023 року сукупний дохід сім`ї позивача кількістю 3-х осіб складає 160 946,24 грн., сукупний середньомісячний дохід сім`ї 53 648,75 грн., середньомісячний дохід члена сім`ї 17 882,92 грн.

У тому числі: дохід позивача у період з жовтня по грудень 2023 року становить 139 150,47 грн. (за жовтень 2023 року 30 898,71 грн., за листопад 2023 року 23 370, 90 грн., за грудень 2023 року 84 880,86 грн.); дохід дружини позивача у період з жовтня по грудень 2023 року становить 21 795,77 грн. У дитини дохід відсутній.

Водночас, відповідно до розрахункових листків позивача (наданих до відповіді на відзив, заробітна плата, яка була виплачена після сплати податку на доходи фізичних осіб становить: за жовтень 2023 року 21 703,20 грн., за листопад 2023 року 22 943,38 грн., за грудень 2023 року 83 328,16 грн.).

При цьому, належних та достатніх доказів щодо розміру сукупного доходу сім`ї позивача відповідач до суду не надав. Крім того, відомості щодо підстав визначення конкретного сукупного доходу сім`ї, що передують місяцю звернення за допомогою, матеріали справи не містять. Крім того, відповідач не надав жодних пояснень, з посиланням на відповідні докази щодо врахування ним доходів всіх членів сім`ї та розрахунку середньомісячного сукупного доходу.

Відтак відмова відповідача у призначені позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі є необґрунтованою та протиправною.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині зобов`язання Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву малолітнього сина ОСОБА_2 від 18.03.2024 про продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідачем не прийнято рішення щодо сина позивача, оскільки рішення №-2024-1 від 18.03.2024 містить лише відмову ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, та беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів дитини, яка є громадянином України, судом першої інстанції визначено належний спосіб захисту шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та його малолітнього сина ОСОБА_2 від 18.03.2024 про продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко