Справа № 620/15727/24
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року Чернігів Справа № 620/15727/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Керівник Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області щодо проведення обстеження земельних ділянок загальною площею 84,0596 га, розташованих в адміністративних межах Седнівської об`єднаної територіальної громади, на предмет віднесення їх до самозалісених та подальшого винесення питання щодо віднесення обстежених ділянок до самозалісених на сесію Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області;

зобов`язати Седнівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області обстежити земельні ділянки загальною площею 84,0596 га, розташовані в адміністративних межах Седнівської об`єднаної територіальної громади, на предмет віднесення їх до самозалісених та винести питання щодо віднесення обстежених ділянок до самозалісених на сесію Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що Седнівська селищна рада рішенням від 15.12.2023 відмовила у віднесенні земельних ділянок площею 1698,1262 га до самозалісених, відмова необґрунтована, не містить даних про проведені обстеження землі на предмет їх замозалісення, що свідчить про невиконання Седнівської селищною радою вимог статті 57-1 Земельного кодексу та бездіяльність по відношенню до виконання своїх обов`язків.

Ухвалою суду від 10.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вказана ухвала суду була надіслана відповідачу через систему «Електронний суд» та доставлена до його електронного кабінету 10.12.2024 що підтверджується довідкою про доставку документа до електронного кабінету. Однак правом для подання відзиву у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відповідач не скористався.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.

Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (далі - Північне МУЛМГ) на підставі статей 57, 57-1 Земельного кодексу України звернулося до Седнівської селищної ради з поданням від 15.11.2023 №02/1057 щодо ухвалення рішення про можливості віднесення залісених земельних ділянок загальною площею 1698,1262 га до самозалісених земель. До вказаного подання додано інформацію про місце розташування цих земельних ділянок (у форматі файлу *geojson) (а.с. 17).

Рішенням Седнівської селищної ради від 15.12.2023 №14 відмовлено у віднесенні до самозаліснених земель земельних ділянок площею 1698,1262 га, що знаходяться в адміністративних межах Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 19).

Листом від 15.12.2023 №02-27/1581 Седнівська селищна рада повідомила Північне МУЛМГ про вказане рішення (а.с. 18).

Північне МУЛМГ повторно звернулось з поданням до Седнівської селищної ради від 08.05.2024 №02/418, у якому з просило розглянути додані графічні матеріали, отримані з ГІС-порталу «Самозаліснені території України» та прийняти рішення про віднесення земельних ділянок площею 1698,1262 га, що знаходяться в межах Седнівської ОТГ, до самозалісених земель. Вказано, що площа 1698,1262 га є орієнтовною та остаточне рішення щодо віднесення цих земель до самозалісених приймається після їх обстеження працівниками Північного МУЛМГ із залученням представників Седнівської ОТГ (а.с. 2021).

Седнівська селищна рада відповіді на повторне подання Північного МУЛМГ не надала.

Не проведення обстеження представниками Седнівської селищної ради земельних ділянок на предмет їх самозалісення та не винесення за результатами цього на сесію питання про визнання їх такими стало підставою для звернення керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із частинами 3, 4 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (частина 5 статті 53 КАС України).

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції). Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Аналіз положень статті 53 КАС України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Статтею 18-1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації йото повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Відтак, у даному випадку орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення контролю за виконання органом місцевого самоврядування дій по обстеженню землі на предмет її самозалісення, законодавством не визначено. Орган, який наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом до органів місцевого самоврядування про визнання протиправною їх бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, пов`язаних з проведенням обстеження землі з метою віднесення її до самозалісеної, фактично відсутній.

Таким чином, у даному випадку наявні підстави для звернення прокурора з позовом до суду до Седнівської селищної ради у якості самостійного позивача.

Подібна позиція з питання представництва прокурором інтересів держави в якості самостійного позивача викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Статтею 16 Конституції України визначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 зазначено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор або його заступник самостійно визначає, посилаючись на законодавство, підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У вказаному випадку, інтерес держави полягає у необхідності неухильного дотримання вимог законодавства в сфері охорони навколишнього природного середовища.

Справа має виняткове значення, оскільки стосується визначення правового статусу земельної ділянки, що, безумовно, становить суспільний (державний) інтерес та, ураховуючи обставини, що склалися, потребує втручання прокурора, який звертаючись до суду з позовом про захист інтересів держави.

Відповідно до вимог статей 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу, а земля перебуває під особливою охороною держави.

Згідно із статтею 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

При цьому у статті 1 Лісового кодексу України закріплено, що самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом. Аналогічне визначення містить Земельний кодекс України (стаття 57-1).

З метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях законодавчо встановлено процедуру віднесення земель до самозалісених, яка покликана збільшити лісистість території України.

Зокрема, за приписами частин 2, 3 статті 57-1 Земельного кодексу України віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

Водночас віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою (частина 4 статті 57-1 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 21 Закону «Про Державний земельний кадастр» відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який, відповідно до статті 22 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Згідно із статтею 19 Закону України від 22.05.2003 №858-ІV «Про землеустрій» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності; організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації); укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; судових рішень.

З приписами статті 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Статтею 35 Закону України «Про землеустрій» визначено, що з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, формування земельних ділянок, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування проводиться інвентаризація земель.

Таким чином, саме орган місцевого самоврядування у даному випадку є уповноваженим органом на обстеження земельних ділянок з метою вирішення та винесення на сесію питання з метою віднесення їх до самозалісених у разі виявлення на них лісових насаджень.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 №1423-1Х, що набули чинності 27.05.2021, розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, з дня набрання чинності яким землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель зазначених у підпунктах «а» - «е» цього пункту Перехідних положень. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Тобто з 27.05.2021 розпорядниками земель, які знаходяться за межами населених пунктів, у тому числі які перебувають в оренді, право державної власності на які у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано за державою, є відповідні територіальні громади, а такі землі - комунальною власністю.

Ураховуючи наведене, фактичним власником земель за межами селища Седнів є Седнівська об`єднана територіальна громада, а реалізацію повноважень власника здійснює відповідний орган місцевого самоврядування - Седнівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (частини 1, 3 статті 16 Закону №280/97-ВР).

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як регулювання земельних відносин.

Отже, саме до повноважень Седнівської селищної ради відноситься обстеження землі та прийняття рішень щодо віднесення її до самозалісеної із подальшим наданням дозволу на розроблення технічної документації на такі земельні ділянки у разі підтвердження факту наявності на обстежених землях лісових насаджень.

З огляду на матеріали справи Седнівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області розглянуло подання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 15.11.2023 №02/1057 та рішенням №14 тридцять четвертої сесії восьмого скликання від 15.12.2023 відмовило у віднесенні до самозалісених земель земельних ділянок площею 1698,1262 га, що знаходяться в адміністративних межах Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області. Водночас відсутні докази щодо обстеження відповідачем як уповноваженим органом землі на предмет можливості віднесення її до самозалісеної, що є необхідною та обов`язковою складовою процедури віднесення земель до самозалісених.

Повторне подання Північного МУЛМГ від 08.05.2024 №02/418 до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області щодо розгляду графічних матеріалів та прийняття рішення про віднесення земельних ділянок до самозалісених земель залишилось нерозглянутим. Седнівська селищна рада не виносила на розгляд сесії ради зазначене питання та не приймала щодо нього рішення.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що непроведення обстеження земельних ділянок на предмет їх самозаліснення та не винесення за результатом цього на сесію питання про визнання їх такими є перешкодою для забезпечення здійснення державного контролю за їх використанням та охороною, позбавляє реальної можливості визначення норм законодавства, які підлягають застосуванню до правовідносин з використання цих земельних ділянок. Та свідчить про протиправну бездіяльність Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Оскільки за приписами Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством та джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах, питання щодо їх охорони потребує особливої уваги.

Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Водночас як вбачається з листа Північного МУЛМГ від 04.10.2024 №02/904 згідно з аналізом даних ГІС-порталу «Самозаліснені території України» щодо ідентифікації самозаліснених земель, спеціалістами Управління проведено огляд ймовірно самозаліснених земельних ділянок в межах Седнівської об`єднаної територіальної громади. Було виявлено 6 самозаліснених земельних ділянок, на яких знаходяться багаторічні лісові насадження. Господарська діяльність на земельних ділянка не ведеться, капітальні споруди відсутні, орієнтовна площа становить 84,0596 га (а.с. 2640).

Оскільки указані у відомостях, наведених Північним МУЛМГ на території Седнівської ОТГ знаходяться земельні ділянки, вкриті лісовою рослинністю, однак селищною радою заходи, спрямовані на збереження рослинності та земельних ділянок не вжито, орган місцевого самоврядування з метою забезпечення виконання вимог законодавства та збереження лісового фонду зобов`язаний належним чином встановити характеристики земельних ділянок за результатом чого вирішити питання щодо наявності підстав для віднесення їх до самозалісених.

Відповідно до вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд доходить висновку, що позов керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури належить задоволенню повністю.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 7274, 77, 241246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області щодо не проведення обстеження земельних ділянок загальною площею 84,0596 га, розташованих в адміністративних межах Седнівської об`єднаної територіальної громади, на предмет віднесення їх до самозалісених та подальшого винесення питання щодо віднесення обстежених ділянок до самозалісених на сесію Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Зобов`язати Седнівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області обстежити земельні ділянки загальною площею 84,0596 га, розташовані в адміністративних межах Седнівської об`єднаної територіальної громади, на предмет віднесення їх до самозалісених та винести питання щодо віднесення обстежених ділянок до самозалісених на сесію Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: керівник Новгород-Сіверської окружної прокуратури (вул.Замкова, 9А, м.Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000, ).

Відповідач: Седнівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області (вул.Я.Лизогуба, 21, с-ще Седнів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15522, ).

Третя особа: Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (вул.П`ятницька, 8, м.Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14000 )

Повний текст рішення суду рішення складено 05 лютого 2025 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО