Справа № 291/1601/24
Суддя: Федорчук І. В.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 291/1601/24
Провадження №2-а/291/16/25
РІШЕННЯ

іменем України

06 лютого 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суду Житомирської області у складі:

головуючого судді Федорчук І.В.

за участю секретаря Герасимчук Н. П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Слободенюк Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Ружинського районного суду Житомирської області, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП,

встановив:

27 грудня 2024 року до суду надійшов указаний позов, поданий представником позивача адвокатом - Слободенюк Галиною Миколаївною. В обґрунтування підстав позову представник позивача вказує, що винесена постанова є неправомірною, з огляду на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Так, 11.12.2024 по справі про адміністративне правопорушення, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , Нагорнюк В. А. була винесена Постанова № 357 (Далі -Постанова) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 ст.210-1 КУпАП, та стягнуто з нього 17000 грн штрафу. Винесенню оскаржуваної постанови, передувало складення 02.12.2024, начальником відділення обліку мобілізаційної роботи - заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , майором ОСОБА_2 , Протоколу № 357 (Далі - Протокол) щодо ОСОБА_1 , за фактом не прибуття по повістці з метою уточнення даних.

Позивач зауважує, що не з?являвся по повістці тому, що він повістку не отримував і не знав про неї. Відповідно до оскаржуваної постанови, 09.11.2024 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 з Укрпошта надійшла довідка про причини повернення досилання у якій зазначено, що повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута з відміткою адресат, відсутній за вказаною адресою, що на думку позивача не можна вважати належним підтвердженням оповіщення військовозобов?язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Окрім того, представник позивача наводить і інші доводи, щодо неправомірності винесеної постанови, зокрема, вказує на неналежне застосування відповідачем ряду нормативно-правових актів України, указує, що оскільки «Компанії: ІНФОРМАЦІЯ_6 з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_1 не існує в Україні, не зареєстрований як приватна організація, то складені оскаржувана Постанова та Протокол фізичними особами, які не мають юридичної дієздатності. Зауважує, що якби відповідач був державним органом, то він мав би можливість отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними

системами, реєстрами (в тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Просить суд, скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 підполковника ОСОБА_3 №357 від 11.12.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за частиною 3 ст.210-1 КУПАП, та провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а також стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 30.12.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін у судове засідання.

Від відповідача 21.01.2025 до суду надійшов відзив, в якому останній вказує на правомірність винесеної щодо позивача постанови. З огляду на порушення ОСОБА_1 , вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, зокрема за неявку по повістці з метою уточнення даних, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце прибуття за повісткою, просить суд відмовити у задоволенні позову. Водночас просив розгляд справи проводити за їх відсутності.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, додатково пояснили, що позивач вчасно оновив дані як військовозобов`язаний тож підстав для притягнення його до відповідальності у відповідача не було, просили позов задовольнити.

Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.

Змістом частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі

Це означає, що ч.2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Судом установлено, що 11.12.2024 по справі про адміністративне правопорушення, начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 , Житомирської області, Нагорнюком В.А., було винесено Постанову №357 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за порушення вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий

період, що виразилося в умисному нез`явленні за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_9 , чим ОСОБА_1 скоєно адміністративне правопорушення передбаченого частиною 3 ст.210-1 КУпАП, за що на нього накладено стягнення у виді 17000 грн штрафу,

З оскаржуваної Постанови вбачається, що 18.10.2024 за допомогою ЄДР призовників, військовозобов?язаних та резервістів була сформована повістка для уточнення даних, відповідно до змісту якої, ОСОБА_1 , зобов?язаний 31.10.2024 з?явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 , Житомирської області. Указане також підтверджено копією Повістки №722862 від 18.10.2024, долученою відповідачем до відзиву.

За даними Постанови, повістка була надіслана Позивачу засобом поштового зв`язку АТ Укрпошта та 09.11.2024 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 з Укрпошта надійшла довідка про причини повернення досилання у якій зазначено, що повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута з відміткою адресат, відсутній за вказаною адресою. Вказане також підтверджується долученими відповідачем до відзиву відомостями з АТ «Укрпошта» - копією штемпеля зі штрихкодом, квитанцією про надіслання, довідкою про причини повернення/доставлення.

За фактом не прибуття ОСОБА_1 по повістці, ІНФОРМАЦІЯ_10 , було оформлене та направлено до органів Національної поліції України звернення номер 6301, від 19.11.2024, щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за статтею 210, 210-1 КУпАП до ІНФОРМАЦІЯ_9 для складання Протоколів про адміністративне правопорушення.

02.12.2024 ОСОБА_1 доставлено працівниками національної поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення та начальником відділення обліку мобілізаційної роботи - заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , майором ОСОБА_2 , складено Протокол №357 про адміністративне правопорушення, про те, що громадянин ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, за фактом не прибуття по повістці для уточнення даних. В пояснені до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що не з`являвся по повістці тому, що він повістку не отримував і не знав про неї.

Відповідно до відомостей зазначених в тимчасовому посвідчені військовозобов`язаного № НОМЕР_2 ОСОБА_1 взятий на військовий облік 23.06.2019, згідно відомостей отриманих з Резерв+ від 27.01.2025 ОСОБА_1 перебуває на обліку як військовозобов`язаний і його дані було оновлено вчасно, а саме 13.07.2024.

Відповідно до ст. 235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Стаття 210-1 КУпАП є бланкетною, тобто є нормою непрямої дії, яка сама не встановлює правила поведінки, а має відсильний характер до інших нормативних актів.

24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Отже, на дату винесення відповідачем оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період, що є підставою для застосування ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Абзацами 2, 3, 4, 5 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII,передбачено, що громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), проходження медичного огляду, проходити медичний огляд, виконувати військовий обов`язок у запасі, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення повинен містити суть адміністративного правопорушення і нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Згідно зі ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Разом з тим позивач ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за його неявку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_9 , для уточнення даних в особливий період воєнного стану в порушення частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», порушення вимог абзацу 3-4 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Проте відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Тож указана норма передбачає обов`язок явки за викликом виключно з певною метою: 1) взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, 2) визначення їх призначення на особливий період, 3) направлення для проходження медичного огляду.

Так само і положення абзацу 3-4 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які відповідач зазначив в оскаржуваній постанові, передбачають чітко визначену мету щодо обов`язку явки за викликом. Так, з указаної норми закону вбачається, що: Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Обов`язок явки на виклик для уточнення даних передбачають інші норми, проте ані протокол про адміністративне правопорушення, ані постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності в супереч вимогам ст. 256, 278 КУпАП на них посилань не містять. Натомість положення власне абз. 1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», положення абзацу 3-4 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачають обов`язку явки для уточнення даних.

Натомість позивач ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, вчасно оновив свої облікові дані, а саме 13.07.2024. про що свідчать відомості з Резерв+ від 27.01.2025.

У зв`язку з цим викладені в протоколі та постанові діяння позивача не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та не порушують абз. 1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того з матеріалів справи слідує, що позивач не отримував особисто відповідного виклику, натомість поштове відправлення з таким викликом було повернуте відповідачу з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до абз. 2 пп. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560, визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

При притягненні позивача до адміністративної відповідальності службові особи відповідача вважали, що позивач вважався таким, що отримав відповідний виклик згідно з положеннями процитованого вище нормативного акту, проте не врахували те, що оскільки ними було ініційовано виклик позивача ОСОБА_1 який перебуває на військовому обліку, вчасно оновив свої облікові дані, у відповідача не було перешкод щоб організувати належне та своєчасне особисте оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про виклик. З огляду на наведене, у

наявній ситуації, повернутий відповідачу лист з відміткою «адресат, відсутній за вказаною адресою» засобом поштового зв`язку АТ Укрпошта, не можна визнати вчасним та належним повідомленням про виклик.

Слід зауважити, що положення абз. 2 пп. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560, в першу чергу, покликане дисциплінувати військовозобов`язаних та унеможливити протиправне ухилення їх від виконання своїх обов`язків щодо належного військового обліку, натомість відсутні достатні правові та фактичні підстави для автоматичного застосування вказаної норми до військовозобов`язаних, які належним чином перебувають на військовому обліку, вчасно уточнили свої облікові дані, в тому числі засоби телефонного зв`язку, оскільки вони, добросовісно виконавши покладені на них обов`язки щодо військового обліку, мають правомірні та обґрунтовані підстави очікувати того, що про необхідність більш предметного чи глибокого з`ясування їх облікових даних чи уточнення інших необхідних для військового обліку обставин вони будуть повідомлені особисто, в тому числі через заявлені ними при уточненні облікових даних засоби зв`язку.

Разом з тим, відповідач мав можливість застосувати положення примітки до ст. 210 КУпАП, в якому зазначено що: положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Наведені вище обставини свідчать про відсутність в діях позивача ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

Щодо інших доводів позивача про неправомірність винесеної постанови. Зокрема, про неналежне застосування Відповідачем ряду нормативно-правових актів України, зокрема: Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року, «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період»; Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Закон 3543-Х11; Закону України «Про військовий обов`язок та про військову службу громадян України». А також того, що відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 не є державним органом і має статус приватної організації з кодом ЄДРПОУ, суд зазначає таке.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).

Як вже було зазначено судом вище, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено. На момент розгляду цієї справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» №1357-IX від 30.03.2021 року, а саме в частині 2 Прикінцевих

положень, визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються на базі діючих військових комісаріатів шляхом їх перетворення протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом та є правонаступниками військових комісаріатів, на базі яких вони створені.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі Положення №154), органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Відповідно до пункту 2 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Відповідно до пункту 3 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки очолюють керівники, які організовують діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Безпосереднє керівництво територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки і контроль за їх діяльністю здійснюють відповідні оперативні командування, а загальне - Командування Сухопутних військ Збройних Сил, яке узгоджує основні питання діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з відповідними структурними підрозділами Генерального штабу Збройних Сил та Міноборони.

Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки координується та спрямовується Міноборони.

Відповідно до пункту 7 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Згідно з пунктом 12 Положення №154 ІНФОРМАЦІЯ_11 представляє інтереси Збройних Сил у відносинах з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, іншими державними органами, підприємствами та громадянами на відповідній території.

ІНФОРМАЦІЯ_11 має право, поміж іншого, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення.

З огляду на наведене, суд наголошує, що в Україні відповідно до вимог Конституції України та прийнятих на її основі законів та інших нормативно-правових актів, діє правовий режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, діють правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, забезпечуються гарантії прав і свобод людини і громадянина та права і законні інтереси юридичних осіб. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Тож, суд відхиляє доводи позивача, щодо того, що відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 не є державним органом і має статус приватної організації, водночас зауважує, що відхилення вказаного аргументу не впливає на зміст постановленого судом рішення.

Що стосується наслідків скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності то, відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Також відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Тож, скасування постанови та направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) можливе лише тоді, коли оскаржена постанова винесена органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу.

В цьому ж випадку постанова винесена органом (посадовою особою), правомочним вирішувати цю справу, тому відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд.

У зв`язку з цим, постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З огляду на наведене, ураховуючи, що відповідачем правомірність свого рішення не доведено та не спростовано твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, а також зважаючи що встановлені судом обставини свідчать про відсутність в діях позивача ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №357 від 11 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000, та закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.

За змістом ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 2 стаття 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив до матеріалів справи: Угоду № б/н про надання правової допомоги від 20.12.2024, додаткова угода №1 до Договору № б/н від 20.12.2024 про надання правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордеру №2007 від 20.12.2024, акт прийому передачі грошових коштів від 20.12.2024, акт приймання передачі виконаних робіт до Договору № б/н від 20.12.2024 від 23.12.2024.

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням

конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні.

З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, в сумі 3 000,00 грн., що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості. В решті вимог слід відмовити.

Разом з тим, з відповідача на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Водночас, частиною 5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 Верховний Суд дійшов висновку, що за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 605,60 грн.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, у зв`язку з чим наявна переплата судового збору, тож слід зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області повернути позивачеві надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 79, 132, 139, 241-246, 286, 293 КАС України, суд,

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №357 від 11 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 (нуль) коп скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять ) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять ) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

В задоволенні решти адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Представник позивача: Адвокат Слободенюк Галина Миколаївна (01032, м. Київ, вул. Саксаганського 123, оф. 12, РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_12 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Складення рішення, у повному обсязі відкладено на строк не більше 5 (п`яти) днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складений 06.02.2025.

Суддя І.В. Федорчук