Справа № 600/5666/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5666/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №48 від 11 липня 2024 року про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійною фонду України у Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу період навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 30 червня 1989 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваним рішенням позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 60 років та відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема, пенсійним органом не було зараховано до страхового стажу позивача період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 30 червня 1989 року, з чим позивач не погоджується.

Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано докази у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що згідно з вимогами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за віком особа має досягти 60 років, а страховий стаж у період звернення за призначенням пенсії з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року має бути не менше 31 року. Натомість при опрацюванні документів ОСОБА_1 , з якими вона звернулась із заявою про призначення пенсії, було встановлено, що її вік становить 58 років, а страховий стаж 26 років 8 місяців 5 днів. Водночас до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 30 червня 1989 року, оскільки період навчання перевищує 5 років. Інші періоди згідно з наданими позивачем документами та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб було зараховано до її страхового стажу. Таким чином, у зв`язку з недосягненням позивачем пенсійного віку та відсутністю у нею необхідного страхового стажу правові підстави для призначення їй пенсії за віком відсутні. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області також не погодилось із заявленим позовом. У поданому до суду відзиві зазначено про недосягнення позивачем пенсійного віку та відсутністю у неї необхідного страхового стажу. При цьому до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 30 червня 1989 року, оскільки період навчання перевищує 5 років. Вважаючи оскаржуване рішення законним, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась 03 липня 2024 року до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11 липня 2024 року №48 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 60 років та відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, пенсійний орган вказав, що вік заявниці становить 58 років, а страховий стаж 26 років 8 місяців 5 днів. Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025року - не менше 32 роки; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 роки; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 роки; починаючи з 1 січня 2028 року не менше 35 років. Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу від 25 років. У разі відсутності необхідного страхового стажу право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу від 15 років. Згідно із частиною 2 статті 24 Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (01.01.2004). Відповідно до п. 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (зі змінами) звернення за призначенням пенсії може здійснюватись в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Вказано, що до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 30.06.1989 р., оскільки період навчання перевищує 5 років. Всі інші періоди за наданими заявницею документами та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб до страхового стажу зараховані.

За таких обставин позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З матеріалів справи вбачається, що звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом фактично обумовлене її незгодою з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 11 липня 2024 року №48, у якому підставами для відмови у призначенні позивачу пенсії вказано те, що вона не досягла пенсійного віку і в неї відсутній необхідний страховий стаж.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.

Так, частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Частиною четвертою статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Отже, для призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV необхідна сукупна наявність двох умов: досягнення особою пенсійного віку та наявність у неї страхового стажу, необхідного для призначення пенсії.

Стаття 26 Закону №1058-IV диференціює право на призначення пенсії за віком в залежності від віку особи та наявного страхового стажу. Так, указана стаття визначає необхідність особи відповідати вимогам не тільки відносно віку, а й мати необхідний мінімальний страховий стаж при досягненні певного віку.

Згідно з вимогами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особа, звертаючись із заявою про призначення пенсії за віком у період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року, має досягти пенсійного віку 60 років та мати страховий стаж не менше 31 року.

У даному випадку вік позивача, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 03 липня 2024 року становив 58 років, про що й наголошено в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11 липня 2024 року №48.

Тобто, станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач не відповідала вимогам статті 26 Закону №1058-IV, оскільки не досягла пенсійного віку 60 років, встановленого абзацами першим та другим частини першої статті 26 Закону №1058-IV.

При цьому позивач, обґрунтовуючи позов, не навела жодних доводів щодо протиправності оскаржуваного рішення, прийнятого з підстав недосягнення нею пенсійного віку. У позові не викладено жодних тверджень стосовно наявності у позивача права на призначення пенсії саме з того віку, в якому вона звернулась із відповідною заявою.

З огляду на викладене, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недосягненням нею пенсійного віку.

Стосовно посилань позивача на те, що вона має право на зарахування до її страхового стажу періоду навчання у Ворошиловградському державному педагогічному інституті ім. Т.Г. Шевченка згідно з дипломом НОМЕР_2 від 30 червня 1989 року, то суд зауважує, що, як свідчать матеріали справи, позивачем не подавались разом із заявою від 03 липня 2024 року про призначення пенсії за віком докази перебування її на денній формі навчання у названому вище закладі освіти, у тому числі й в академічній відпустці.

Викладене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд також виходить з того, що позивачем, фактично, обрано неправильний спосіб захисту порушених, на її думку, пенсійних прав, адже зобов`язання пенсійний орган зарахувати до страхового стажу позивача періоду її навчання на підставі диплому НОМЕР_2 від 30 червня 1989 року, про що міститься прохання у позові, за умови недосягнення ОСОБА_1 встановленого законом пенсійного віку - 60 років, не свідчитиме про наявність у неї права на призначення пенсії згідно заяви від 03 липня 2024 року.

На переконання суду, вказані позовні вимоги зобов`язального характеру за наведених вище обставин є передчасними.

Як указано, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №826/4406/16, від 15.08.2019 року у справі №1340/4630/18, відсутність порушеного права чи невідповідності обраного позивачем способу його захисту способом, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для відмови в позові.

До того ж, вимоги позивача про зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до її страхового стажу період навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 30 червня 1989 року є безпідставними і тому, що вказаний пенсійний орган не вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком і, відповідно, не визначав тривалість її страхового стажу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог та про правомірність оскаржуваного рішення №48 від 11 липня 2024 року. Тому позов задоволенню не підлягає.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав для задоволення позову.

Водночас відповідачами доведено законність оскаржуваного рішення та, відповідно, безпідставність заявлених у цьому позові вимог.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 07 лютого 2025 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ); відповідачі - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Площа Центральна, 3, м. Чернівці, ); Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ).

Суддя О.П. Лелюк