Справа № 400/7790/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/7790/24

Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А. Дата і місце ухвалення: 26.11.2024 р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до вислуги років позивачу періоду військової служби з 15 лютого 2015 року по 25 лютого 2022 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати до вислуги років позивача період проходження ним військової служби з 15 лютого 2015 року по 25 лютого 2022 року;

- взнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати сум грошового забезпечення позивачу у період проходження ним військової служби з 15 лютого 2015 року по 25 лютого 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що твердження відповідача, що позивач у спірний період не перебував на службі не відповідає дійсності, адже станом на сьогодні позивача не було притягнуто до відповідальності, та не було звільнено, натомість у позивача наявні всі необхідні докази того, що він не залишав самовільно військову частину, продовжував військову службу, тож дії відповідача щодо не зарахування до вислуги років періоду військової служби з 15 лютого 2015 року по 25 лютого 2022 року та не нарахування та невиплата грошового забезпечення за цей час є необґрунтованими та незаконними.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 26.11.2024 р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 було видано через п`ять років після того, як на думку відповідача позивач залишив військову частину. Разом з тим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 у 2020 році було призупинено строк військової служби позивачу починаючи з 2018 року у зв`язку з тим, що у 2015 році позивач на думку відповідача самовільно залишив військову частину. Відповідачем не було дотримано вимог норм права щодо строків видачі наказів щодо проходження військової служби.

Відповідно до п 14 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього. Таким чином, позивач має право на виплату грошового забезпечення за весь спірний період, з 15 лютого 2015 року по 25 лютого 2022 року, адже позивач проходив військову службу, тож мав право на отримання належних йому сум грошового забезпечення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом командира військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 13.05.2014р. № 21 позивач призваний на військову службу з зв`язку з мобілізацією з 13.05.2014р. в командування НОМЕР_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 НОМЕР_4 .

Згідно наказу командира військової частини п.п НОМЕР_5 від 16.02.2015 року № 9 у військовій частині було призначено та проведено службове розслідування за фактом не з`явлення вчасно капітана ОСОБА_1 на службу без поважних причин. На посаду у військовій частині НОМЕР_1 позивач не призначався, у зв`язку із самовільним залишенням 15.02.2015 року військової частини НОМЕР_5 та перебуває у розпорядженні.

13.05.2019 року позивач рекомендованим листом направив на ім`я відповідача рапорт про виключення капітана ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлення особової справі до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, відповіді по суті рапорту позивач до теперішнього часу не отримав.

В подальшому позивач через свого представника звернувся до Військової частини НОМЕР_6 з метою отримання інформації зі своєї особової справи щодо проходження військової служби для підтвердження наявності вислуги років для призначення пенсії.

Листом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_6 , позивача було повідомлено про те, що відпрацювання витягу з особової справи позивача щодо вислуги років в повному обсязі неможливе, в зв`язку з відсутністю у військовій частині НОМЕР_6 першого примірника особової справи військовослужбовця ОСОБА_1 . У військовій частині НОМЕР_6 в наявності лише другий примірник особової справи військовослужбовця ОСОБА_1 , в якій відсутні підтверджуючі документи щодо проходження військової служби за окремі періоди служби, а саме в період з 13.05.2014 по 25.02.2022рр.

З метою отримання відомостей про період служби позивача з 13.05.2014 по 25.02.2022 представник позивача звернувся із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди могла бути передана на облік особова справа позивача.

У відповідь на запит, ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 06.12.2023 №9/1/9723 надав відповідь про те, що особова справа позивача на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 не перебуває.

Позивач через свого представника звернувся до галузевого державного архіву Міністерства внутрішніх справ України з метою отримання інформації про вислугу років в період з 13.05.2014 по 25.02.2022.

Однак листом від 09.11.2023 №4315-11/2023 було повідомлено про те, що будь-яких документів щодо позивача не виявлено та рекомендовано звернутись до Центрального архівного відділу Національної гвардії України. Однак, листом Центрального архівного відділу Національної гвардії України від 05.12.2023 № 82-973 було повідомлено, що документи військової частини НОМЕР_5 , де позивач проходив військову службу у період з 13.05.2014 по 25.02.2022 на зберігання до Центрального архівного відділу Національної гвардії України не надходили.

Згідно листа відповідача від 27.02.2024 №652/р щодо надання інформації про перебування ОСОБА_2 на військовій службі за період з 23.05.2016 по 25.02.2022, повідомлено те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 липня 2020 №139 капітану ОСОБА_3 , який самовільно залишив військову частину 15 лютого 2015 року, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі всіх видів забезпечення з 24 жовтня 2018 року. Облікові документи направлено до Кадрового центру Збройних Сил України. Отже, в період з 23 травня 2016 року по 25 лютого 2022 року ОСОБА_4 не перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_7 .

Позивач вважаючи, що оскільки станом на сьогодні позивача не було притягнуто до відповідальності та не було звільнено, відповідачем протиправно не зараховано до вислуги років періоду військової служби з 15 лютого 2015 року по 25 лютого 2022 року та не нараховано і не виплачено грошового забезпечення за цей час. У зв`язку з зазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів, а також з рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 у справі № 400/2615/19, вбачається, що позивач у спірний період неодноразово залишав військову частину, у зв`язку з чим військова служба позивача призупинялась з 15.02.2015р.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІвід 25.03.1992 р. (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно із ч. 1ст. 2 Закону №2232-ХІІ,військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Одним із видів такої служби є військова служба за контрактом.

Частинами 2-4статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною 1статті 19 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 р. (далі- Статут).

Статтею 3 Статуту передбачено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статі 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно статті 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові ().

Статтею 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 24 (абз. 1-4 ч. 2) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Як вже було вище зазначано, наказом командира військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 13.05.2014р. № 21, позивача призвано на військову службу з зв`язку з мобілізацією з 13.05.2014р. в командування НОМЕР_2 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 НОМЕР_4 .

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 липня 2020 №139 капітану ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину 15 лютого 2015 року, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі всіх видів забезпечення з 24 жовтня 2018 року.

Крім іншого, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 у справі № 400/2615/19, яке набрало законної сили 28.12.2019, встановлено таке: «Згідно Витягу з наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 " начальника відділу комплектування офіцерами - заступника начальника управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_8 полковника ОСОБА_5 від 12.05.2016р. за № 63 відповідно п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України - капітана ОСОБА_1 , командира мотопіхотної роти НОМЕР_3 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_9 окремої артилерійської бригади увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_6 ".

Відповідно до Витягу з Єдиного Реєстру досудових розслідувань від 13.11.2018 року, в період з 02.09.2014 по 13.05.2016 року на території пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_10 ,6 військовослужбовці в кількості 81 особа відмовилися від виконня наказу про вибуття в зону проведення АТО.

Крім того, відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_7 від 26.12.2017р. за № 5682/1, згідно наказу командира військової частини пп НОМЕР_5 від 16.02.2015 року № 9 у військовій частині було призначено та проведено службове розслідування за фактом не з`явлення вчасно капітана ОСОБА_1 на службу без поважних причин.

Під час проведення організаційних заходів у 2016 році ІНФОРМАЦІЯ_8 встановлено, що капітан ОСОБА_1 на посаду у військовій частині НОМЕР_1 не призначався у зв`язку з самовільним залишенням 15.02.2015 року військової частини пп НОМЕР_5 та перебуває у розпорядженні.

Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_9 від 10.10.2017р. № 14/7234 позивач до ІНФОРМАЦІЯ_9 та ІНФОРМАЦІЯ_10 щодо звільнення з військової служби не звертався та на облік не ставав.».

Вищезазначені обставини були встановлені судом в адміністративній справі №400/2615/19.

Крім іншого, у зазначеному рішенні, суд дійшов висновку про те, що оскільки капітан ОСОБА_1 самовільно залишав військову частину та після його повернення до її розташування за даним фактом чотири рази призначались службові розслідування, а в подальшому, позивач до моменту закінчення такого розслідування знову самовільно залишав військову частину, то у командування військової частини були відсутні підстави одразу, після закриття службового розслідування, видати наказ, прийняти посаду та справи у капітана ОСОБА_1 , виключити останнього із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та провести всі необхідні розрахунки.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином вищезазначеними встановленими обставинами спростовуються доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, оскільки встановлено, що підставою для не зарахування позивачу до вислуги років періоду військової служби з 15 лютого 2015 року по 25 лютого 2022 року та невиплати грошового забезпечення за вказаний період стало призупинення військової служби через неоднократне самовільне залишення військової частини.

Колегія суддів зазначає, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

В свою чергу, військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Слід наголосити, що відповідно до діючого законодавства, час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

В свою чергу апелянт не надав належних доказів, які б спростовували самовільне залишення військової частини, а доводи про неправомірність наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 16.02.2015 року №№9 через не ознайомлення позивача з ним, а також на неправомірність наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 липня 2020 №139, колегією суддів відхиляються, оскільки ці накази не є предметом оскарження у цій справі та є чинними.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про відмову в задоволені позову, тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 лютого 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук