Справа № 639/8064/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 р.Справа № 639/8064/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,

представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Борисенко О.О., м. Харків, повний текст складено 30.12.24 року по справі № 639/8064/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі по тексту ГУ НП в Донецькій області), в якому просив суд;

- скасувати постанову серії БАА № 494615 від 20.11.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень за статтями 121-3, 125 та 126 КУпАП, та закрити провадження у справі;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність оскаржуваної постанови серії БАА № 494615 від 20.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 грн за статтями 121-3, 125 та 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), оскільки у працівника поліції були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, а сама постанова складена з порушенням вимог законодавства та не відображає ані місця скоєння адміністративного правопорушення, ані конкретної частини статті 121-3 КУпАП, за якою позивача притягнуто до відповідальності, при цьому, фабула постанови практично не читабельна.

Зауважив, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою протиправних дій, а інших належних та допустимих доказів відповідачем не надано.

Пояснив, що 20.11.2024 дійсно керував автомобілем VOLKSWAGEN GOLF днз НОМЕР_1 , який належить його дружині, та прямував до місця розташування військової частини для виконання військового наказу, однак був зупинений працівниками поліції для перевірки знаходження у стані алкогольного сп`яніння, а не з причин порушення правил дорожнього руху, що відповідно суперечить вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи відмову поліцейських надати докази вчиненого ним правопорушення, що слугувало підставою для зупинення автомобіля, яким він керував, стверджував про безпідставність спірної постанови.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2024 по справі № 639/8064/24, зокрема, замінено у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, первісного відповідача Головне управління Національної поліції в Донецькій області належним - Департаментом патрульної поліції Національної поліції України (далі ДПП, відповідач).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.12.2024 у справі № 639/8064/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 494615, складену 20.11.2024 інспектором взводу 2 роти 3 Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кисільовим Романом Михайловичем, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн за скоєння правопорушень, передбачених статтями 125, 121-3, 126 КУпАП.

Закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 125, 121-3, 126 КУпАП.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції при прийнятті рішення обставин у справі, порушення норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.12.2024 року по справі № 639/8064/24 та ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неналежне повідомлення судом першої інстанції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про залучення його до участі у справі та призначення судового засідання, оскільки ухвалу суду від 20.12.2024 та позовну заяву з усіма додатками до неї судом було помилково направлено до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, яке, в свою чергу перенаправило вказані документи за належністю на адресу батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, яким такі документи були отримані лише 30.12.2024, тобто у день ухвалення рішення по справі. Таким чином, відповідач був позбавлений можливості довести свою правову позицію під час розгляду справи у суді першої інстанції з наданням усіх необхідних доказів, а тому висновок суду, що відповідач не скористався правом на подання відзиву є необґрунтованим.

Також зазначив про правомірність спірної постанови та відсутність підстав для її скасування, оскільки наданими до суду апеляційної інстанції відеозаписами підтверджується факт руху автомобіля позивача поза межами населеного пункту з вимкненим світлом фар та з номерним знаком транспортного засобу, який було закріплено не в установленому для цього місці, а саме, в салоні автомобіля під вітровим склом. Після зупинки транспортного засобу водію було повідомлено про її причину та запропоновано надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та водійське посвідчення, на що ОСОБА_1 надав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та повідомив поліцейським, що не має при собі реєстраційного документу на транспортний засіб.

Встановивши факт вчинення адміністративних правопорушень, а саме, порушення вимог пунктів 9.8, 2.9 «в», 2.1 «б» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), що полягали у керуванні транспортним засобом поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар, із державним номерним знаком, який закріплений не у встановленому місці та без реєстраційних документів на автомобіль, відповідальність за які передбачена статтею 125, частиною 1 статті 121-3, частиною 1 статті 126 КУпАП, поліцейським було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача. Оскільки ОСОБА_1 вчинив три адміністративних правопорушення, інспектор прийняв рішення накласти стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених та приєднав до основного стягнення додаткові згідно зі статтею 36 КУпАП.

Стверджував, що при винесенні постанови відносно позивача поліцейським було у повній мірі дотримано процедуру її складання, оцінено докази, що ґрунтувалися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням та винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Зауважив, що з наданої до суду апеляційної інстанції копії оскаржуваної постанови серії БАА № 494615 вбачається, що у графі 5 поліцейським було вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис та зазначено, що позивач скоїв адміністративне правопорушення за статтею 125, за частиною 1 статті 121-3 та частиною 1 статті 126 КУпАП, що спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність таких відомостей.

Позивач, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за допомогою системи Електронний суд та шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада".

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.11.2024 о 10 год. 25 хв. інспектор взводу 2 роти 3 Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Кісільов Роман Михайлович склав постанову серії БАА № 494615, відповідно до якої, ОСОБА_1 20.11.2024, керував транспортним засобом «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар, із державним номерним знаком, який закріплений не у встановленому місці, та не мав при собі реєстраційних документів, що є порушення пункт 9.8, пункт 2.9 «в», пункт 2.1 «б» ПДР України та свідчить про скоєння адміністративних правопорушень, передбачених статтями 125, 121-3, 126 КУпАП, у зв`язку з чим, до нього застосовано адміністративне стягнення, з урахуванням статті 36 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 1190,00 грн (а.с.8).

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання її протиправною та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та недоведеності відповідачем факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки в оскаржуваній постанові не зазначено обставин вчинення адміністративних правопорушень, місця вчинення правопорушення, а також доказів, на підставі яких позивача визнано винним за статтями 125, 121-3, 126 КУпАП, зокрема, відеозапису з місця події не долучено до матеріалів справи. Крім того, постанова не містить конкретні частини статей 121-3, 126 КУпАП, за якими позивачу інкриміновані порушення, що свідчить про формальне прийняття посадовою особою постанови, без урахування всіх обставин справи.

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про стягнення на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, з урахуванням положень частини 2 статті 134 КАС України та правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.09.2024 у справі № 638/3288/16-ц, дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на надання йому ФО-П Грибовською К.О. юридичних послуг, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані, оскільки ФО-П Грибовська К.О., з якою позивач уклав договір про надання правової допомоги, не є адвокатом, а здійснює діяльність у сфері права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

здійснював рух поза населеним пунктом з вимкненим ближнім світлом фар та номерний знак транспортного засобу був закріплений не в установленому для цього місці

Колегією суддів встановлено, що підставою для зупинки 20.11.2024 о 10:25 год у селі Яцьківка, Лиманської ОТГ, Краматорського району працівниками патрульної поліції транспортного засобу позивача слугувало твердження відповідача про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 9.8 ПДР України (рух поза населеним пунктом з вимкненим ближнім світлом фар) та пункту 2.9 «д» ПДР України (керування автомобілем з номерним знаком, що закріплений не в установленому для цього місці).

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України Про дорожній рух.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями статті 16 Закону України Про дорожній рух визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють ПДР України.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР України ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

На виконання пункту 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 ПДР України).

За змістом пункту 9.8 ПДР України під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене. На всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Згідно з пунктом 2.9. «д» ПДР України водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закріплений не в установленому для цього місці.

Пунктом 2.1. «б» ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон).

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 125, частиною 1 статті 121-3, частиною 1 статті 126 КУпАП, з посиланням на те, що ОСОБА_1 20.11.2024, керував транспортним засобом «Volkswagen Golf» номерний знак НОМЕР_1 , поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар, із державним номерним знаком, який закріплений не у встановленому місці, а саме під вітровим склом, та не мав при собі реєстраційних документів на транспортний засіб, чим порушив пункти 9.8, 2.9 «в», 2.1 «б» ПДР України.

Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 125 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення інших порушень правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 126 КАС України, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до статті 31 Закону України Про Національну поліцію полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Для забезпечення публічної безпеки і порядку поліція може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху (ст. 40 Закону України Про Національну поліцію).

Згідно з частиною 2 статті 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

За приписами частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, яким зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до частин 1-3 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги (частина 1 статті 74 КАС України).

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегією суддів встановлено, що наявна в матеріалах справи копія постанови не є якісною та з неї дійсно не вбачається зазначення конкретних частин статей 121-3 та 126 КУпАП, за якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, а також відомостей про технічний засіб, яким здійснювалось фіксування адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з приписами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

З огляду на вищевикладене, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи і з`ясування всіх обставин, які підлягають встановленню, колегія суддів вважає за необхідне дослідити надані відповідачем до матеріалів справи відеозаписи з боді камери поліцейського, якою зафіксовано факт зупинки та спілкування з водієм, а також копію постанови серії БАА № 494615 від 20.11.2024, якими він обґрунтовує свою правову позицію.

Так, з наявної в матеріалах справи копії постанови серії БАА № 494615 від 20.11.2024, що досліджувалась судом першої інстанції, колегією суддів встановлено, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фіксацію розгляду справи, внесені нерозбірливо, що унеможливлює встановлення назви, виду, серійного номеру технічного засобу, який було використано у спірних правовідносинах.

При цьому, у долученій до матеріалів апеляційної скарги копії постанови, зазначено лише нерозбірливу комбінацію букв та цифр - "472184", з чого неможливо, без зазначення додаткових характеристик, ідентифікувати технічний засіб, про який йде мова в постанові, в разі, якщо вказані реквізити (472184) дійсно належать технічному засобу, яким було здійснено відеозапис.

Разом з тим, як зазначалось вище, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий доказ у розумінні статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим для підтвердження вчинення адміністративного правопорушення.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.03.2020 по справі № 607/7987/17, від 02.12.2019 по справі 766/16904/16-а, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.01.2019 по справі № 428/2769/17, від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Також, слід вказати на процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданого відповідачем відеозапису в якості доказу.

Крім того, як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395) встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Разом з цим, наданими до суду апеляційної інстанції відеозаписом підтверджено, що під час складення постанови позивачу було двічі відмовлено у задоволенні клопотання про ознайомлення з доказами, вчиненого ним правопорушення, та відразу винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, дійсно передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Разом з цим, статтею 268 КУпАП встановлено вичерпний перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, заявляти клопотання та знайомитися з матеріалами справи.

За правилами статті 278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

У наведених вище положеннях норм процесуального права закріплено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

У постанові від 17 липня 2019 року у справі № 655/470/16-а Верховний Суд підкреслив, що стаття 278 КУпАП України вказує на те, що працівник патрульної поліції зобов`язаний дотримуватись вимог статті 283 КУпАП України, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Таким чином, положення КУпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на ознайомлення з матеріалами справи. Недотримання інспектором поліції у процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної КУпАП України процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 березня 2018 року № 690/233/17 та від 31 січня 2019 року № 760/10803/15-а.

Колегія суддів констатує, що встановлена протиправність здійсненого інспектором розгляду справи внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою та самостійною підставою для скасування прийнятої за результатами її проведення постанови, що унеможливлює перехід до суті покладених в її основу адміністративних правопорушень.

Враховуючи викладене, оскільки поліцейським не вжито дій щодо ознайомлення ОСОБА_1 з доказами вчиненого правопорушення та відразу винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку, що такі обставини вказують на порушення інспектором патрульної поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є самостійною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 494615 від 20.11.2024.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2020 року в справі № 524/9827/16-а та від 26 травня 2020 року в справі № 640/16220/16-а.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про неналежне повідомлення судом першої інстанції Департаменту патрульної поліції про судове засідання, призначене на 30.12.2024 о 10:00, та не направлення копії ухвали про заміну відповідача у справі, позовної заяви та повістки, з огляду на таке.

З наявного в матеріалах справи супровідного листа Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2024 по справі № 639/8064/24 (а.с. 58) вбачається, що судом першої інстанції направлено Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на електронну пошту «» та до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» копію ухвали суду від 20.12.2024 на 1 арк., судову повістку на 1 арк., та позовну заяву з доданими до неї документами на 26 арк.

Довідками про доставку електронного документу, наявними в матеріалах електронної справи, підтверджено, що ухвала від 20.12.2024, судова повістка та прикріплені документи було доставлено до електронного кабінету Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в його електронний кабінет 21.12.2024 о 03:35:01.

Колегію суддів також встановлено, що файли позовної заяви ОСОБА_1 та додатків до неї наявні в Електронному суді.

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що Жовтневим районним судом м. Харкова належним чином та завчасно повідомлено відповідача про розгляд справи, призначений на 30.12.2024 о 10:00 та надіслано усі необхідні документи, необхідні для належного формування своєї правової позиції та направлення відзиву на позовну заяву разом з усіма наявними доказами, а отже доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 139, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.12.2024 по справі № 639/8064/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій