Справа № 380/20079/24
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 рокусправа № 380/20079/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач-2), з урахуванням уточненої позовної заяви від 21.10.2024, з такими вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову від 13 серпня 2024 року о/р № 96 Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок підвищення пенсії, нарахування та виплату ОСОБА_1 , згідно із пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 06.08.2024.

Позивачка не погоджується з відмовою відповідача-2 здійснити їй підвищення до пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому статтею 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та п. "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач-1, ГУ ПФУ у Львівській області позов не визнає. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Пояснив, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком на підставі Закону № 1058. 06.08.2024 року звернулася до територіального органу ПФУ із заявою щодо встановлення підвищення до пенсії як реабілітованій особі у розмірі 50%, проте рішенням ГУ ПФУ в м.Києві їй було відмовлено у такому перерахунку, оскільки відповідно до наданих документів позивачка не була ні репресованою особою, ні примусово переселеною особою. Крім того, звертає увагу суду, що надане до заяви посвідчення реабілітованого, видане Львівською обласною радою, не відповідає зразку посвідчення про пільги реабілітованих, затвердженому Постановою № 48 «Про заходи щодо реалізації Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідач-2, ГУ ПФУ в місті Києві, копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін отримав 03.11.2024 року, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання про доставку електронного листа. Відповідач-2 правом а подання відзиву на позовну заяву не скористався, про причини неподання відзиву суд не повідомив.

Суд з`ясував зміст заяв по суті спору, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм спірні правовідносини:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , а.с. 11) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в ст. Іжморська Іжморського району Кемеровської області РРФСР (а.с. 12). Батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки Управління міністерства внутрішніх справ у Львівській області №4/5-Р-702 від 21.05.1999, видана про те, що ОСОБА_5 1908 р.н., ОСОБА_6 1935 р.н., ОСОБА_7 1945 р.н., 21.10.1947 року із АДРЕСА_1 за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Кемерівську область по політичних мотивах як члени сім`ї учасника ОУН, з якого звільнені 18.01.1957. На підставі Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" перелічені особи (в т.ч. ОСОБА_6 - мати позивачки) реабілітовані, з повернення конфіскованого майна або його вартості (а.с. 13). Аналогічна інформація зазначена в архівній довідці, виданої ГУ МФС України у Львівській області (а.с.15).

Відповідно до архівної довідки ГУ МФС України у Львівській області № ПВ-563 від 04.10.2011 ОСОБА_3 (батько позивачки) 1931 р.н., разом з матір`ю, 21.10.1947 року із села Соколя Мостиського району Львівської області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР був виселений на спецпоселення з конфіскацією майна в Кемерівську область РРФСР по політичних мотивах, як член сім`ї учасника ОУН-УПА, звідки звільнений 02.02.1958. На підставі статті 3 Закону України від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказана особа реабілітована, з повернення конфіскованого майна або його вартості (а.с. 16).

Львівська обласна рада видала ОСОБА_1 посвідчення № 127/23-П від 01.02.2017 на підтвердження статусу реабілітованої особи та наявності на території Львівської області права на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с. 10).

ОСОБА_1 06.08.2024 року звернулася до органу ПФУ із заявою про здійснення перерахунку підвищення до пенсії як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано - на 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 50).

Рішенням від 13.08.2024 року № 96 ГУ ПФУ в місті Києві відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, оскільки надане до заяви посвідчення реабілітованого № 127/23-П від 01.02.2017, видане Львівською обласною радою, не відповідає зразку посвідчення про пільги реабілітованих, затвердженому постановою № 48 «Про заходи щодо реалізації Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с. 21).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 № 962-XII (далі - Закон № 962-XII, в редакції від 29.11.2012, чинній на час набуття позивачкою статусу реабілітованої) реабілітованими особами належить вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Стаття 3 Закону № 962-XII у вказаній редакції містила положення, згідно з якими належить реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Відповідно до статті 6 Закону № 962-XII у наведеній редакції реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Пунктом 2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014 №13-1) визначено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Відповідно до пункту г) статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІІ репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Частиною четвертою цієї статті визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (далі - Постанова №654) установлено, що з 01.09.2008 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Відповідно до пункту 6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

05.05.2018 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 №2325-VIII (далі - Закон №2325-VIII), яким внесені зміни, зокрема, у Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Так, серед іншого:

- змінена назва Закону - «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

- викладено в новій редакції статті 1, 3, внесені зміни до статті 6 Закону № 962-ХІІ, Закон доповнено статтями 11 - 14.

Відповідно до статті 12 Закону № 962-ХІІ реабілітованими визнаються особи: 1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; 2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; 3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; 4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; 5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Стаття 13 Закону № 962-ХІІ передбачає, що потерпілими від репресій визнаються:

1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;

2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;

3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Відповідно до частини 8, 9 статті 6 Закону № 962-ХІІ реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 19 травня 2021 р. № 535 затверджений зразок посвідчення реабілітованої особи.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 535 установлено, що посвідчення реабілітованого, видане до набрання чинності цією постановою за зразком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 24 червня 1991 р. № 48 «Про заходи щодо реалізації Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (ЗП УРСР, 1991 р., № 6, ст. 51), є дійсним протягом строку його дії.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку № 22-1 при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються документи про визнання заявника реабілітованим або членом його сім`ї, якого було примусово переселено (для підвищення пенсії згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення»)

Пунктом 2.13 Порядку № 22-1 за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Спір між сторонами зводиться до такого:

- позивачка ОСОБА_1 звернулася до органу ПФУ із заявою від 06.08.2024 року про зміну розміру підвищення до пенсії згідно з пунктом «г» статті 77 Закону №1788, додала до заяви копію посвідчення 127/23-П (а.с.54) та архівну довідку (а.с. 56) та вважає надані документи достатніми для позитивного вирішення її прохання;

- ГУ ПФУ в місті Києві рішенням від 13.08.2024 № 96 відмовило в перерахунку розміру надбавки до пенсії, вказало на невідповідність наданого разом із заявою посвідчення від 01.02.2017 № 127/23-П зразку посвідчення про пільги реабілітованих, затвердженому постановою Кабінету Міністрів УРСР від 24.06.1991 року № 48 «Про заходи щодо реалізації Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Оцінюючи підстави рішення про відмову у перерахунку пенсії суд керується такими мотивами:

І. відповідно до частини 8, 9 статті 6 Закону № 962-ХІІ реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 19 травня 2021 р. № 535 (далі - Постанова №535) затверджений зразок посвідчення реабілітованої особи (а.с.58). Відповідно до пункту 2 Постанови № 535 установлено, що посвідчення реабілітованого, видане до набрання чинності цією постановою (до 02.06.2021) за зразком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 24 червня 1991 р. № 48 «Про заходи щодо реалізації Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (ЗП УРСР, 1991 р., № 6, ст. 51) (далі - Постанова №48), є дійсним протягом строку його дії (а.с. 59).

Позивачка покликається на підтвердження свого статусу особи, що має право на підвищення до пенсії на підставі пункту «г» статті 77 Закону №1788 на посвідчення, видане 01.02.2017. У випадку відповідності особи, що його отримала, вимогам Закону № 962-XII (в редакції, що діяла до 05.05.2018), таке посвідчення повинно відповідати зразку, затвердженому в Постанові №48, а саме:

1) називатися «посвідчення реабілітованого»;

2) бути виданим виконавчим органом відповідної сільської, селищної, міської ради (в редакції до 05.05.2018 - виконавчим комітетом відповідної місцевої Ради народних депутатів);

2) містити такі обов`язкові реквізити:

- «Пред`явник цього посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»;

- «Посвідчення безстрокове і діє на всій території України».

Натомість до заяви про перерахунок пенсії від 06.08.2024 року позивачка долучила «Посвідчення реабілітованого та потерпілого від політичних репресій» №127/23-П від 01.02.2017 року (а.с.54), видане Львівською обласною радою, відповідно до якого «Пред`явник цього посвідчення на території Львівської області має право на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Суд констатує, що це посвідчення не підтверджує статусу ОСОБА_1 як реабілітованої/потерпілої від репресій в розумінні Закону № 962-ХІІ, оскільки:

- Львівська обласна рада представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст і не є виконавчим органом відповідної сільської, селищної, міської ради, а тому не наділена повноваженнями видавати посвідчення реабілітованого на підставі статті 6 Закону №962-ХІІ у формі, визначеній Постановами №№48, 535;

- позивачка станом на 01.02.2017 не відповідала визначеним Законом № 962-ХІІ умовам для визнання її «реабілітованою», а поняття «потерпілий від політичних репресій» було впроваджене в цей Закон лише з 05.05.2018 - тобто станом на дату видачі посвідчення позивачка не могла набути статусу «потерпілий від репресій» в розумінні Закону № 962-ХІІ, оскільки на той момент в законі такого статусу ще не існувало;

- посвідчення №127/23-П від 01.02.2017 не відповідає формі посвідчення, яка на підставі Закону № 962-ХІІ була визначена Постановою №48, ані за назвою, ані за змістом, а також не містить вказівки про те, що це посвідчення діє на всій території України.

Суд враховує, що Львівська обласна рада в рамках реалізації програми соціальної підтримки окремих категорій громадян Львівської області, яка фінансувалася із обласного бюджету, прийняла нормативно-правові акти локального рівня, якими з метою підвищенння соціального захисту мешканців Львівської області певних категорій визначала додаткові критерії визнання їх реабілітованими чи потерпілими від політичних репресій, що не були передбачені Законом № 962-ХІІ. Напр., рішенням №850 від 10.03.2009 «Про визнання громадян потерпілими від політичних репресій», визначено нові (не визначені законом) критерії, за якими Львівська обласна рада визнала мешканців Львівської області особами, потерпілими від політичних репресій; в 2011 році прийняла рішення №280 від 20.10.2011 «Про посвідчення для реабілітованих і потерпілих від політичних репресій» та затвердила його зразок (а.с.60-62). В рішеннях Львівської обласної ради щодо виплат адресних допомог та затвердження комплексних програм соціальної підтримки громадян Львівська обласна рада розмежовує пільги, що надаються певним категоріям осіб в залежності від їх статусу: 1) підтверджується посвідченнями, виданими за формою, визначеною Постановами №№ 48, 535; 2) підтверджується посвідченнями, виданими Львівською обласною радою для отримання визначених нею (радою) доплат та/або пільг (рішення № 167 від 13.07.2021, № 209 від 30.09.2021; а.с.62-67).

Отже, «посвідчення реабілітованого та потерпілого від політичних репресій», видане Львівською обласною радою на виконання її власних рішень, діє лише на території Львівської області та є підставою для отримання соціальної допомоги у формі та обсязі, визначених самою Львівською обласною радою за рахунок коштів її бюджету.

Водночас це посвідчення, що не відповідає формі та змісту посвідчення, передбаченого Постановами №№ 48, 535, не є підставою для підтвердження статусу «реабілітованої» чи «потерпілої від репресій» особи в розумінні Закону № 962-XII та, відповідно, не є підставою для встановлення підвищення до пенсії на підставі пункту «г» статті 77 Закону № 1788.

ІІ. Додані позивачкою архівні довідки та свідоцтво про народження підтверджують, що її батьки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у 1947 році були виселені на спецпоселення в Кемерівську область. Батько позивачки ОСОБА_3 був звільнений зі спецпоселення 02.02.1958 року, а мати, ОСОБА_4 - з 18.01.1957 року (а.с. 15, 16). Позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в ст. Іжморська, Іжморського району, Кемеровської області РРФСР (а.с. 12). Отже, позивачка народилася вже після звільнення її батьків зі спецпоселення, а від звільнення матері минув один рік та три місяці).

Таким чином, позивачка у розмінні статті 12 та 13 Закону № 962-ХІІ не є ані реабілітованою особою, ані потерпілою від репресій, оскільки народилася вже після того, як її репресовані батьки були звільнені з спецпоселення. Суд враховує, що позивачка не надала будь-яких доказів того, що її батько та/або мати примусово утримувалися в ст. Іжморська, Іжморського району, Кемеровської області РРФСР після їх звільнення з спецпоселення до моменту її народження. З огляду на ці обставини надані позивачкою архівні документи підтверджують статус її батьків як реабілітованих, проте не підтверджують статусу ОСОБА_1 як потерпілої від репресій відповідно до Закону № 962-XII (в редакції, що діє з 05.05.2018).

Отже, надані позивачкою документи свідчать про те, що ОСОБА_1 не має підстав для встановлення підвищення до пенсії на підставі пункту «г» статті 77 Закону №1788. З огляду на наведені мотиви суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в місті Києві прийняло обґрунтоване та законне рішення від 13.08.2024 №96 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Підсумовуючи наведені мотиви суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , тому у їх задоволенні слід відмовити.

Суд не здійснює розподіл судових витрат відповідно до норм статті 132 КАС України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а сторони не надали суду доказів понесення інших видів судових витрат.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати не розподіляти.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович