Справа № 140/36048/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 140/36048/23 пров. № А/857/12525/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі №140/36048/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодімсервіс" до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення 22 квітня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Автодімсервіс» звернулося в суд з позовом до відповідача Волинської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 21 липня 2023 року №UA205140/2023/000507/2.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 21 липня 2023 року №UA205140/2023/000507/2.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено розбіжності, які спричинили сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару, а саме: згідно з інвойсом №QHFR/981700 від 03 липня 2023 року, №QHFR/981701 від 03 липня 2023 року та зовнішньоекономічного контракту №07/05/18 від 07 травня 2018 року передбачені умови поставки FCA Хелм, проте декларація країни відправлення Польща зазначена в CMR від 19 липня 2023 року, але не подана до митного оформлення; в експортних деклараціях №23FRD138, №23FRD684 від 06 липня 2023 року загальна вартість товару становить 35449 Євро та відрізняється від загальної вартості зазначеній в інвойсах №QHFR/981700, №QHFR/981701 від 03 липня 2023 року; в гр.2 експортних декларації №23FRD138 та №23FRD684 від 06 липня 2023 року зазначено, що країною відправлення є Франція, а згідно з рахунком №33 від 19 липня 2023 року та довідки б/н від 19 липня 2023 року транспортування здійснене з м. Хелм (Польща). Існує ризик не включення транспортних витрат від м. Fretin (Франція) до м. Хелм до митної вартості, які є невід`ємною складовою митної вартості. Відповідач наголошує, що відповідно до графи 5 (документи, які додаються) міжнародної товаро-транспортної накладної зазначено три експортні декларації, дві з яких подано до митного оформлення - №23FRD138, №23FRD684 від 06 липня 2023 року, однак третю 23PL301010E0981489 до митного оформлення подано не було, що підтверджується інформацією зазначеною в графі 44 МД №23UA33U7 від 20 липня 2023 року. Також, на вимогу митного органу про надання додаткових документів, серед яких було зазначено декларацію країни відправлення, було надано лист №1 від 21 липня 2023 року про відмову від надання додаткових документів, серед них зазначено і декларацію країни відправлення. Зазначає, що митний орган здійснив коригування ціни за ціною договору щодо ідентичних товарів згідно зі статтею 59 Митного кодексу України, тим самим дотримався вимоги щодо послідовного застосування методів. З врахуванням наведеного вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийнято у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим та підстави для його скасування відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2018 року між ТОВ «Автодімсервіс» (покупець) та фірмою «QUINTON HAZELL FRANCE» (продавець) укладено контракт №07/05/18, відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця автомобільні запчастини (надалі - товар) за найменуванням, асортиментом (номенклатурою), ціною та кількістю, погодженою сторонами. Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього узгоджену сторонами ціну (т.1, а.с.9-13, переклад 197-199).

20 липня 2023 року з метою здійснення митного оформлення 72 товарних позицій (автозапчастини) декларантом позивача подано до Волинської митниці МД №23UA33U7. Митна вартість визначена за першим методом - за ціною договору (контракту) (т.1, а.с.18-38, т.2, а.с.68-90).

До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) №07/05/18 від 07 травня 2018 року, додаткову угоду від 18 червня 2022 року №2 до вказаного контракту №07/05/18, пакувальні листи QHFR/981700-701 та №QHFR/981700 від 03 липня 2023 року, рахунки-фактури (інвойс) QHFR/981700-701 та №QHFR/981700 від 03 липня 2023 року, автотранспортну накладну (CMR) від 19 липня 2023 року; декларації про походження QHFR/981700-701 та №QHFR/981700 від 03 липня 2023 року, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №А5295602 від 06 липня 2023 року, прайс-лист виробника товару від 15 травня 2023 року, рахунок на оплату №33 від 19 липня 2023 року, довідка про транспортні витрати б/н від 19 липня 2023 року, заявку на перевезення вантажу №19/07/23 від 19 липня 2023 року, договір про надання послуг митного брокера №75 від 25 травня 2012 року, копії митних декларацій країни відправлення №23FRD138 та 23FRD684 від 06 липня 2023 року (т.1, а.с.9-17, 39-56, 60-73, 83-90, т.2, а.с.95-98, 102-161, 182, 184 зворот-196).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею надіслано декларанту електронне повідомлення, в якому декларанту запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи: виписку з бухгалтерської документації; банківський платіжний документ проведений по міжнародній платіжній системі SWIFT, що підтверджує оплату за оцінюваний товар по контракту №07/05/18 від 07 травня 2018 року; сертифікат якості та свідоцтво відповідності на товар згідно із пунктом 5 контракту №07/05/18 від 07 травня 2018 року; декларація країни відправлення Польща; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з порівняльним аналізом цін на оцінюваний товар на Європейському ринку та інші наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (т.1, а.с.77, т.2, а.с.199-200).

У відповідь на вказане повідомлення декларант подав заяву №1 від 21 липня 2023 року, в якій просив прийняти рішення щодо визнання митної вартості «запасні частини для легкових автомобілів, під брендом «QH» без урахування 10-денного терміну по причині відсутності інших документів, що підтверджують митну вартість партії товару (т.1, а.с.81, т.2, а.с.182 зворот-183) та надав додаткові документи: інвойси №QHFR/981700, №QHFR/981701 та прайс-листи до них, платіжну інструкцію в іноземній валюті №155 від 04 липня 2023 року, видаткові накладні, пакувальні листи, картки рахунку 281 (т.1, а.с.82-110, т.2, а.с.99-168).

21 липня 2023 року Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000507/2 (т.1, а.с.111-112, т.2, а.с.91-92) та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/002792 (т.1, а.с.113-114).

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що митна вартість товарів №2, №3, №4, №60, №62, №66, №67, №68, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять розбіжності, а саме:

- згідно з інвойсами №QHFR/981700 від 03 липня 2023 року, №QHFR/981701 від 03 липня 2023 року та зовнішньоекономічного контракту №07/05/18 від 07 травня 2018 року передбачені умови поставки FCA Хелм, проте декларація країни відправлення Польща зазначена в CMR від 19 липня 2023 року, але не подана до митного оформлення;

- в експортних деклараціях №23FRD138, №23FRD684 від 06 липня 2023 року загальна вартість товару становить 35449 Євро та відрізняється від загальної вартості, зазначеній в інвойсах №QHFR/981700, №QHFR/981701 від 03 липня 2023 року;

- в графі 2 експортних декларації №23FRD138 та №23FRD684 від 06 липня 2023 року зазначено, що країною відправлення є Франція, а згідно рахунку №33 від 19 липня 2023 року та довідки б/н від 19 липня 2023 року транспортування здійснене з м. Хелм (Польща). Існує ризик не включення транспортних витрат від м. Fretin (Франція) до м. Хелм до митної вартості, які є невід`ємною складовою митної вартості.

Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей.

Для підтвердження митної вартості декларантом додатково надано: видаткові накладні; картки рахунку 281; заява ТОВ «Автодімсервіс» №1 від 21 липня 2023 року. Видаткові накладні №124347 від 02 червня 2023 року, №127771 від 07 червня 2023 року, №128225 від 07 червня 2023 року, №131681 від 12 червня 2023 року, №133121 від 13 червня 2023 року, №151364 від 04 липня 2023 року, №48456 від 07 березня 2023 року, №99386 від 05 травня 2023 року не підтверджені електронними підписами одержувачів товару. Від надання інших додаткових документів, що підтверджують складові митної вартості, декларант відмовився, про що повідомив митницю листом №1 від 21 липня 2022 року.

Митницею відповідно до положень статей 55, 57 МК України з декларантом шляхом обміну електронними повідомленнями проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, МК України, вимогами частини шостої статті 54 МК України передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів - митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. За умови надання, згідно статті 53 МК України документів, витребуваних митним органом, які містять достовірну, об`єктивну інформацію щодо визначення митної вартості товару, яка піддається обчисленню, і підтверджує правильність обрання методу визначення митної вартості, митну вартість може бути визнано. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (статті 59 МК України) та методу 26 (статті 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (статті 62 МК України) та методу 2г (статті 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта

Митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, відповідно до наказу ДМСУ від 01 липня 2021 року №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби, а саме на рівні товар:

№2 - 4,22 Дол.США/кг за МД №UA100320/2023/17239 від 21 червня 2023 року;

№3 - 4,20 Дол.США/кг за МД №UA400040/2023/20986 від 22 червня 2023 року;

№4 - 6,23 та №60 - 7,62 та №67 - 8,25 Дол.США/кг за МД №UA205140/2023/43542 від 02 червня 2023 року;

№62 - 7,53 та №66 - 9,54 Дол.США/кг за МД №UA205140/2023/38501 від 17 травня 2023 року;

№68 - 8,13 Дол.США/кг за МД №UA400050/2023/207 від 09 березня 2023 року.

21 липня 2023 року декларант подав МД №23UA39U9, за якою імпортований товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК України (т.1, а.с.115-135, т.2, а.с.200 зворот-211).

Позивач, не погоджуючись із рішеннями про коригування митної вартості товару, звернувся з цим позовом у суд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 21 липня 2023 року №UA205140/2023/000507/2 є необґрунтованим та безпідставним, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, відповідач не обґрунтував, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, а відтак підлягає скасуванню.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом ч.1,2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 МК України).

Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Ч.3 ст.53 МК України передбачає, що обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом ч.4 ст.53 МК України у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За приписами ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положеннями ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частини 1, 2 ст.55 МК України передбачають, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

Крім того, ч.1 ст.58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. У частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується, а саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями статті 64 МК України.

За змістом ст.64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Як зазначено вище, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 Митного кодексу України.

З метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.2 ст.53 Митного кодексу України.

Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару «запасні частини для легкових автомобілів, під брендом «QH», за основним методом за ціною договору (контракту).

За змістом п.2 ч.3 ст.64 МК України митна вартість імпортних товарів визначається на підставі системи, яка передбачає прийняття для митних цілей нижчої з двох альтернативних вартостей.

Матеріалами справи стверджується, що декларант позивача для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару подав до митного органу ряд документів, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) №07/05/18 від 07 травня 2018 року, додаткову угоду від 18 червня 2022 року №2 до вказаного контракту №07/05/18, пакувальні листи QHFR/981700-701 та №QHFR/981700 від 03 липня 2023 року, рахунки-фактури (інвойс) QHFR/981700-701 та №QHFR/981700 від 03 липня 2023 року, автотранспортну накладну (CMR) від 19 липня 2023 року; декларації про походження QHFR/981700-701 та №QHFR/981700 від 03 липня 2023 року, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №А5295602 від 06 липня 2023 року, прайс-лист виробника товару від 15 травня 2023 року, рахунок на оплата №33 від 19 липня 2023 року, довідка про транспортні витрати б/н від 19 липня 2023 року, заявку на перевезення вантажу №19/07/23 від 19 липня 2023 року, договір про надання послуг митного брокера №75 від 25 травня 2012 року, копії митних декларацій країни відправлення №23FRD138 та 23FRD684 від 06 липня 2023 року.

Разом з тим, здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом було виявлено розбіжності у поданих документах, а саме:

- згідно з інвойсами №QHFR/981700 від 03 липня 2023 року, №QHFR/981701 від 03 липня 2023 року та зовнішньоекономічного контракту №07/05/18 від 07 травня 2018 року передбачені умови поставки FCA Хелм, проте декларація країни відправлення Польща зазначена в CMR від 19 липня 2023 року, але не подана до митного оформлення;

- в експортних деклараціях №23FRD138, №23FRD684 від 06 липня 2023 року загальна вартість товару становить 35449 Євро та відрізняється від загальної вартості зазначеної в інвойсах №QHFR/981700, №QHFR/981701 від 03 липня 2023 року;

- в гр.2 експортних декларації №23FRD138 та №23FRD684 від 06 липня 2023 року зазначено, що країною відправлення є Франція. А згідно рахунку №33 від 19 липня 2023 року та довідки б/н від 19 липня 2023 року транспортування здійснене з м. Хелм (Польща). Існує ризик не включення транспортних витрат від м. Fretin (Франція) до м. Хелм до митної вартості, які є невід`ємною складовою митної вартості.

Крім того, відповідачем зазначено, що маса вантажу зазначена в гр.11 міжнародної товаротранспортної накладної від 19 липня 2023 року становить 15359,00 кг.

Маса вантажу відповідно до інформації, зазначеної в експортній декларації №23FRD138 від 06 липня 2023 року, становить 2335,00 кг. Маса вантажу відповідно до інформації, зазначеної в експортній декларації №23FRD684 від 06 липня 2023 року, становить 6284,00 кг. У деклараціях країн відправлення зазначено, що вантаж є збірним, проте неподання до митного оформлення декларації країни відправлення Польщі не дозволяє впевнитися, що інформація, зазначена в міжнародній товаро-транспортній накладній, відповідає інформації, зазначеній в деклараціях країн відправлення та, як наслідок, слугує приводом для реалізації митного органу вимагати додаткові документи, які б спростували ці розбіжності.

У частині покликання апелянта щодо розбіжності у вартості товарів про те, що вартість товару відповідно до інформації, зазначеної в експортній декларації №23FRD138 від 06 липня 2023 року становить 17325,00 Євро, а в експортній декларації №23FRD684 від 06 липня 2023 року 18124,00 Євро, що в сумі дорівнює 35449 Євро, що не відповідає вартості товару 36499,00 Євро, зазначеній в графі 22 МД №23UA33U7 від 20 липня 2023 року, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги та вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. У митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару. Згідно з наданим до митного оформлення інвойсом вартість товару визначалась в Євро, при цьому, неподання курсів валют на дату складання декларацій країни відправлення жодним чином не впливає на визначення числових значень митної вартості, яка встановлена саме з урахуванням інвойсів, а не декларацій країни відправлення.

Щодо доводів митного органу про неподання до митного оформлення декларації країни відправлення, то колегія суддів зазначає, що у розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням, копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України, разом з тим, відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Щодо доводів відповідача про те, що існує ризик не включення транспортних витрат від м.Fretin (Франція) до м.Хелм до митної вартості, які є невід`ємною складовою митної вартості, то матеріалами справи підтверджено, що між ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ТОВ «Автодімсервіс» (замовник) був укладений договір на перевезення вантажу від 03 квітня 2023 року №1/03042023, за умовами якого перевізник зобов`язується здійснити перевезення вантажів, пред`явлених замовником (вантажовідправником) для перевезення, в міжнародному та міжміському сполученнях на умовах, обумовлених в цьому договорі та в заявках на здійснення міжнародного і/або міжміського перевезення вантажу, а замовник зобов`язується оплатити перевізнику вартість перевезення у відповідності до умов цього договору (т.1, а.с.57-59). Відповідно до довідки про транспортні витрати б/н від 19 липня 2023 року транспортні витрати при доставці вантажу автомобілем марки Renault державний номер НОМЕР_1 , причіп АС704ХР за маршрутом м.Хелм (Польща) - митний перехід Ягодин (Україна) м. Луцьк (Україна) становлять 34000,00 грн, а саме: м.Хелм (Польща) - митний перехід Дорогуськ (Україна) 7000,00 грн, в тому числі Kamoka 5935,00 грн, QH 1065,00 грн; митний перехід Ягодин (Україна) м.Луцьк (Україна) 27000,00 грн (т.1, а.с.58). Вказані обставини також підтверджуються заявкою на перевезення вантажу від 19 липня 2023 року№19/07/23 (т.1, а.с.60) та рахунком на оплату від 19 липня 2023 року №33 (т.1, а.с.55).

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, надані позивачем разом МД документи підтверджували вартість перевезення в сумі 1065,00 грн від контрагента - компанії «QUINTON HAZELL FRANCE» та той факт, що придбаний товар доставлявся найнятим товариством перевізником з м. Хелм.

Отже з наданих декларантом документів можливо було встановити, що перевезення товару здійснювалися продавцем на його території, тому позивач правомірно не включив вартість даних робіт до митної вартості товару, відтак доводи митного органу про відсутність такої інформації не є підставними.

Таким чином, підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом відсутні, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки, та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Крім того, вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. При цьому, наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах, що дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що відповідачем митна вартість товару визначена за другорядним методом резервним. Його застосування передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Колегія суддів зазначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на ідентичний або подібний (аналогічних) товар, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, однак відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

При цьому, при прийнятті спірного рішення відповідач на підставі цінової інформації наявної у митного органу навів номер і дату митної декларації, митну вартість, з якої взято за основу. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників бази даних Держмитслужби. Відповідач не вказав, які складові вплинули на формування саме такої вартості, не навів пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що свідчить про порушення ним вимог статті 55 МК України, не зазначив щодо якого з двох товарів стосується коригування митної вартості.

Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки сторони вільні в формуванні цін на товари за взаємним погодженням, виходячи з кон`юнктури ринку, якості і споживчих властивостей продукції, ступеня новизни товару і його корисності, співвідношення попиту та пропозиції, враховуючи необхідність отримати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Щодо доводів апелянта про ненадання декларантом на вимогу митного органу усіх витребуваних додаткових документів, то колегія суддів зазначає, що у повідомленні про необхідність подачі додаткових підтверджуючих документів вказано, що такі мають бути надані за наявності, тобто їх неподання у зв`язку з відсутністю, не може розцінюватися як відмова. Колегія суддів вважає, що у відповідача були у наявності усі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортних засобів, які імпортуються, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст.58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за першим методом.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач надав усі необхідні документи, передбачені МК України, для визначення митної вартості товару за ціною договору, а митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації, натомість відповідач не спростував достовірність документів, які були подані до митного оформлення та не обґрунтував неможливість їх врахування при визначенні митної вартості спірного товару, а тому оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі №140/36048/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 06 лютого 2025 року.