Справа № 489/5621/24
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/5621/24
Номер провадження 2-а/489/9/25
Рішення

Іменем України

06 лютого 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

позивача ОСОБА_1 , його представника Сафронова Ю. І., представника відповідача 1 - Коваль В.М. (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) про визнання протиправною, скасування постанови по справам про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі

встановив

Представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання протиправною, скасування постанови по справам про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 як відповідальну особу притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. за те, що він начебто 15.04.24р. о 19 год. 36хв, за адресою Н-14, км 232+365, Миколаївська обл., допустив рух транспортного засобу марки Renault Magnum д/н НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених п.22.5 Правил дорожнього руху України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,0% (3.2 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 132-1 КУпАП. Транспортний засіб RENAULT MAGNUM д/нВЕ3200НС сам по собі не може перевозити взагалі будь-які вантажі, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є тягачем і може перевозити вантажі лише в з`єднанні з іншим транспортним засобом напівпричепом. І в нього не може бути п`ять осей (як зазначено в оскаржуваній Постанові), що підтверджується фото моделі даних транспортних засобів (додається). Отже працівник Укртрансбезпеки навіть не намагався визначити другий транспортний засіб за допомогою якого перевозився вантаж. Окрім того, відповідач під час винесення оскаржуваної Постанови повинен був застосувати похибку у 2 відсотки, яка встановлена Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими Постановою КМУ №30 від 18.01.2001р. Таким чином, відповідач помилково дійшов висновку, що в даному випадку на спірне перевезення вантажу не розповсюджувалися нормативні вагові параметри, які застосовуються до контейнеровозів.

Отже, Постанова мала містити марка, модель, державний номерний знак напівпричепу, який також є транспортним засобом. Звертаємо увагу суду на те, що напівпричіп є таким же транспортним засобом як і тягач, про що має відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. І в даному випадку не є важливим чи має цей транспортний засіб власне джерело енергії, оскільки тягач самостійно також не може перевозити вантаж. Для цього йому потрібен напівпричіп. Тобто ці транспортні засоби можу використовуватися за функціональним призначенням лише в з`єднанні між собою, а тому немає «основного» та «додаткового» транспортного засобу як намагається довести представник відповідача, ці транспортні засоби є рівними в спірних правовідносинах і обов`язок працівника Укртрансбезпеки, який виносив спірну Постанову описати цю обставину.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні (дистанційно) заперечував проти задоволення позову, надав суду відзив. У відзиві вказав, що за змістом позовної заяви представник позивача намагається переконати, що у відповідності до пункту 15 Порядку №1174 метадані повинні містити державний номерний знак напівпричепу, номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу. Однак, знову ж таки вказують, що пункт 15 Порядку №1174 викладено в новій редакції.

На підтвердження того, що інспектор під час винесення постанови врахував ту обставину, що тягач рухався із напівпричепом свідчать, перш за все, розміщені фото на сайті Укртрансбезпеки за посиланням, що вказане в постанові в момент зважування зафіксований і тягач і приєднаний до нього напівпричеп. Також, з інформаційної картки автоматичного пункту габаритно-вагового контролю та даних постанови вбачається, що транспортний засіб - тягач був зафіксований саме з напівпричепом - це видно по кількості вказаних в інформаційній картці та постанові осей (2 осі має тягач та 3 напівпричеп).

Застосування похибки у розмірі 2% передбаченої п. 4 Правил №30 не свідчить про додаткове врахування встановленої похибки у 2% до уже встановлених відстоків перевищення габаритно-вагових норм. Тобто, якби перевищення навантаження загальної маси транспортного засобу було не більше двох відсотків позивач мав право не оформлювати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні та не вносити плату за проїзд. Зазначене є свідченням, того що вказані 2% поглинаються 5% з яких уже встановлюється відповідальність за перевищення габаритно-вагових норм встановлених п. 22.5 ПДР.

Визначальним фактором при застосуванні нормативу загальної маси 42 тони, є не лише наявність підтверджуючого документу про те що транспортний засіб рухався із напівпричепом контейнеровозом, а й те, щоб контейнеровоз здійснював перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Таким чином, для розрахунку % перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу береться максимальне значення 42/44 тони у випадку, контейнеровоз, здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Якщо перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів не здійснюється - беруться показники 40 тон, оскільки максимальне значення фактичної маси автомобіля 42 тони передбачене саме для перевезення контейнерів та змінних кузовів.

Аналіз наведених положення свідчать про те, що контейнери, які в розумінні Порядку №521 є обладнанням до колісного транспортного засобу підлягають сертифікації. Однак, будь-яких доказів, щодо здійснення Позивачем вантажного перевезення саме контейнером, ідентифікації такого контейнера, доказів щодо придбання або використання контейнера, товарно-супровідних документів на перевезення вантажу контейнером, або сертифікатів на такий контейнер, які б могли свідчити про контейнерні перевезення транспортним засобом позивача, матеріали справи не містять.

Дослідивши докази у справі, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

22.04.2024 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюк Л.М. було винесено постанову серії АА №00018918, відповідно до якої 15.04.2024 о 19 год. 36 хв. за адресою: Н-14, км 232+365, Миколаївська область Renault magnum д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 - відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8% (3,2 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8500 грн. Вказане порушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу марки WIM 24, Q-Free HI-TRAC TMU4 wim, зав. №10026.

Із копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб Renault magnum з д.н.з. НОМЕР_1 належать на праві власності ОСОБА_1 .

Із копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб samro з д.н.з. НОМЕР_2 належать на праві власності ОСОБА_1 .

Представником відповідача до суду надані копії свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, відповідно до яких підсистема ідентифікації транспортних засобів WIM 24, зав. №10026 за результатами перевірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018.

Частиною 2 статті 132-1 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Відповідно до п. 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: зовнішніх габаритів: за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі - Правила).

Згідно з п.п. 3, 4 Правил, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

В ч. 4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» зазначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 р. № 1174 затверджено Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі Порядок №1174), в п.17 якого зазначено, що у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

З системного аналізу положень Порядку № 1174 вбачається, що виконання державного контролю за безпекою на автомобільному транспорті може здійснюватись, зокрема, шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів - комплексу технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, зокрема, вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількість осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо. В подальшому така інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих, які містять інформацію про засоби вимірювальної техніки, місце фіксації, найменування автомобільної дороги, дату і час фіксації здійснення вимірювання, фотографії транспортного засобу тощо. Система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів - у відповідності до діючого законодавства.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, представником позивача заперечувалася точність обладнання, яким було зафіксовано перевищення загальної маси транспортного засобу та вказувалось на неврахування встановленої законом похибки у 2%.

Наданими відповідачем до матеріалів справи доказами підтверджується відповідність вагового обладнання установленим стандартам, а саме в матеріалах справи наявні свідоцтва про перевірку технічних засобів, якими у спірному випадку здійснювалось вимірювання та які зазначені в оскаржуваній постанові.

Таким чином, відповідачем надано належні та допустимі докази того, що вимірювальна техніка за своїми характеристиками відповідає вимогам ДСТУ, враховує гранично допустимі похибки при зважуванні та може в автоматичному режимі фіксувати порушення граничних навантажень транспортних засобів у русі.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Інструкція з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, в редакції на час винесення спірних постанов, містила формулу розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно вагових норм підчас руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Враховуючи можливу максимально дозволену похибку автоматичного комплексу габаритно-вагового контролю, відсоткове перевищення загальної маси та навантаження на строєну вісь транспортного засобу здійснюється за формулою:

% перевищення = ((Хфакт - Хнорм - похибка пристрою)/Хнорм)*100%;

x факт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); х норм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР. Похибка пристрою - регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на х факт (під час розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Отже, згідно постанови серії АА №00018918 від 22.04.2024, з урахуванням похибки приладу, тобто регламентовано-допустимої похибки вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R134-1:2010 визначено загальну масу та навантаження на строєні осі вказаного транспортного засобу, які становить:- загальна маса - 48000 кг.; - навантаження на вісь 1- 6700 кг.., на вісь 2 - 12000 кг., на вісь 3 - 10150 кг., на вісь 4 - 9800 кг., на вісь 5 - 9300 кг. Та відповідно за другою постановою: загальна маса - 21300 кг., навантаження на вісь1 - 7600 кг., на вісь 2 - 13700 кг.

Наведені виміри технічного приладу у суду сумнівів не викликають, а їх точність позивачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідачем надано фотокартки стосовно зафіксованої події адміністративного правопорушення, роздруковані файли фотофіксації зафіксованої події та сертифікати технічного засобу.

Суд враховує, що зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та напівпричепу, належних позивачу, вбачається що тип автомобіля Renault Magnum д/н НОМЕР_1 - спеціалізований вантажний сідловий тягач, тип причепу марки Samro д.н.з. НОМЕР_2 - спеціалізований напівпричеп, н/пр контейнеровоз-Е.

З роздрукованих файлів фотофіксації, доданих представником відповідача до відзиву, вбачається, що 15.04.2024 о 19:36 год. автомобіль Renault Magnum д/н НОМЕР_1 , проїжджаючи крізь автоматичний пункт контролю, їхав саме з напівпричепом з контейнером. При цьому, також з файлів фотофіксації вбачається, що державний номерний знак належного позивачу напівпричепу не зафіксовано.

У зазначеній спірній постанові будь-яких даних, ознак встановленого напівпричепу, окрім того, що допустима для нього маса 40 тон, надані відповідачем матеріали взагалі не містять. Тобто, встановивши той факт, що належний позивачу транспортний засіб зафіксований автоматичний пунктом контролю, рухався з напівпричепом, відповідачем, при винесенні оскаржуваної постанови, не було з`ясовано всі обставини справи, необхідні для прийняття об`єктивного та обґрунтованого рішення по справі.

До такого висновку прийшов і Перший апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 25.09.2024 у справі №243/4430/24.

Судом з матеріалів справи встановлено, що належний позивачу спеціалізований напівпричіп є контейнеровозом, що відповідачем не спростовано.

З наведеного та відповідно до п. 22.5 ПДР України, слідує, що дозволена маса навантаження напівпричепу (контейнеровозу) - 44 тонни, а отже зафіксована автоматичним пунктом контролю загальна маса автомобіля позивача 43200 кг, виміряна з урахуванням пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, згідно якого допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд, не є порушенням, та встановлена маса транспортного засобу позивача марки Magnum д/н НОМЕР_1 , в комплексі з напівпричепом, н/пр контейнеровозом, марки Samro д.н.з. НОМЕР_2 , не перевищила визначені Правилами дорожнього руху України норми.

Ідентифікації за державним реєстраційним номером напівпричепу-контейнеровозу, внаслідок якої відповідачу стало б відомо, що напівпричіп є контейнеровозом, автоматичний пункт взагалі не здійснив, а ідентифікував лише сідловий тягач.

За таких обставин, наведені відповідачем аргументи та надані докази не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими, а оскаржувана постанова не містить повного розкриття об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що унеможливлює її віднесення до порушень з перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а тому, відповідачем не доведено наявність в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 200/10765/18-а від 07.03.2019 зазначено, що встановлення законом вичерпного переліку судових витрат означає, що на присудження судом саме цих витрат у разі настання відповідних обставин (задоволення позову, залишення його без розгляду, чи закриття провадження у справі), а не будь-яких інших може розраховувати особа, що звернулася до суду з позовом. Разом з цим, комісія банку за сплату судового збору, поштові витрати та інфляційні витрати не відносяться до судових витрат, передбачених зазначеним вище переліком, а тому такі витрати не можуть бути предметом відшкодування за наслідками розгляду судової справи, оскільки КАС України не передбачає їх відшкодування.

Тому, необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача витрати зі сплати судового збору (без урахування комісії банку за сплату судового збору позивачем) в розмірі 484,48 грн.

Керуючись ст. ст. 241, 246, 286 КАС України, суд

вирішив

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову серії АА №00018918 від 22.04.2024 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн., а провадження у справі - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач : Державна служба України з безпеки на транспорті, , адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним адміністративним судом.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. В. Кокорєв