Справа № 160/32201/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у спрощеному провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
04 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про заборону в`їзду в Україну №161 від 28.06.2023 року, строком на 3 роки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . Паспорт тип Р номер НОМЕР_1 виданий 19.06.2021 р. Орган, що видав: «МВД»);
зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі наявних документів, поданих громадянкою російської федерацій ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . Паспорт тип Р номер НОМЕР_1 виданий 19.06.2021 р. Орган, що видав: «МВД»).
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації та з 2021 року перебуває на території України у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянином України ОСОБА_2 , отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні, посвідка була видана 08.07.2021 року строком до 28.06.2022 року.
На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 року у справі №160/7431/24 Головним управлінням Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву про оформлення (обмін) посвідки на тимчасове проживання від 28.11.2022 року громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За результатами повторного розгляду вищезазначеної заяви Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 29.10.2024 року прийняте рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні у відношенні ОСОБА_1 відповідно до підпунктів 2, 11 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322, а саме: щодо іноземця діє невиконане рішення про заборону в`їзду; поліс медичного страхування не відповідає вимогам чинного законодавства та вважається недійсним у зв`язку з закінченням терміну дії.
З метою з`ясування наявності діючого рішення про заборону в`їзду в Україну відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 для отримання детальної та розгорнутої інформацію щодо підстав та обставин, що слугували підґрунтям для прийняття цього рішення та отримання копії зазначеного рішення у випадку його наявності, 18.11.2024 року був направлений адвокатський запит.
У відповідь на запит 20.11.2024 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було повідомлено про прийняте рішення про заборону в`їзду в Україну №161 від 28.06.2023 року строком на 3 роки відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вищезазначене рішення не оскаржене та є чинним.
Зазначене рішення прийняте відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну, а саме позивачка не сплатила штраф за постановою про адміністративне стягнення Індустріального відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області ПН МДН 004612 від 25.01.2023 за порушення частини 1 статті 203 КУпАП з підстав перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування).
Вказаний штраф сплачений відповідно до платіжної інструкції АТ "Акцент Банк" №7516-2739-3165-1807 від 30 листопада 2024 року.
Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тамаря Ірини Михайлівни від 02.12.2024 року закінчено виконавче провадження №71235545, яке було відкрито на підставі постанови Індустріального відділу в місті Дніпрі Державної міграційної служби України №ПН МДН №004612 від 25.01.2023 року.
На підтвердження наявності полісу медичного страхування ОСОБА_1 було долучено договір медичного страхування іноземців № 008(0-052420/02кі (строк дії з 18 жовтня 2024 року по 17 жовтня 2025 року), що підтверджується відміткою про отримання заяви від 18.10.2024 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду та провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Головним управлінням Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області у повному обсязі виконано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі №160/7431/24 та повторно розглянуто заяву-анкету від 28.11.2022 №105131911 про оформлення (видачу) посвідки на тимчасове проживання від 28.11.2022 року на підставі раніше поданих документів.
Здійснюючи повторно перевірку документів доданих до заяви-анкети, уповноважена особа, яким у спірному випадку є відповідач, повинна дотримуватись вимог чинного законодавства.
Поряд з цим, чинним законодавством чітко визначено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів. З метою підтвердження наданої іноземцем або особою без громадянства у заяві-анкеті інформації про місце проживання територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС проводить перевірку адреси місця проживання іноземця або особи без громадянства.
Лише після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.
Виключень з цих правил положення Порядку №322 не містить.
Перевіряючи повторно документи додані до заяви-анкети від 28.11.2022 року, уповноваженою особою було виявлено, що ОСОБА_1 перебуває на території України з порушенням встановленого строку перебування та щодо неї діє невиконане рішення уповноваженого органу про заборону в`їзду; поліс медичного страхування вважається недійсним у зв`язку із закінченням терміну дії, що не відповідає нормам встановленим чинним законодавством України.
Відповідно до підпункту 2, 11 пункту 61 постанови КМУ від 25.04.2018 року №322 Територіальний орган/ територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 11) в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 14 статті 5 Закону №3773-VII передбачено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.
За змістом пункту 32 Порядку №322 для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають: 4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки.
Крім того, за змістом пункту 32 Порядку №322 дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки є одним з обов`язкових документів, що подаються іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки на тимчасове проживання.
Станом на день здійснення уповноваженою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області перевірки документів, відповідно до заяви-анкети від 28.11.2022 року в міграційній справі ОСОБА_1 був наявний поліс медичного страхування №061261 від 13.09.2023 строком дії до 10.03.2024, який вважається недійсним у зв`язку із закінченням терміну дії, що не відповідає нормам встановленим чинним законодавством України.
Інші документи в матеріалах міграційної справи - відсутні.
Крім того, у відношенні ОСОБА_1 Індустріальним відділом у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.01.2023 року ПН МДН № 004612 щодо порушення частин 1, 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки позивачка вчасно не виїхала за межі України після закінчення відповідного терміну перебування, ухилялась від виїзду з України, за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення, зі сплатою штрафу 1700 грн. на підставі протоколу ПР МДН №004619.
Відповідно до частин 1, 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 1) іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку; 3) строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Враховуючи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлені частиною 1 статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення строки, штраф добровільно не сплачено, постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН 004612 від 25.01.2023 направлено до Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для примусового виконання, яким відкрито виконавче провадження №71235545 про стягнення штрафу в розмірі 3400 грн.
Тобто, відомості про іноземця не були виключені з Єдиного реєстру боржників, що є підставою вважати, що на момент прийняття ГУ ДМС у Дніпропетровській області рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, у іноземця було наявне невиконане зобов`язання перед державою, а саме невиконання позивачем рішення державного органу, уповноваженого накладати адміністративні стягнення.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження» 05.08.2016 року №2432/5 відомості з Єдиного реєстру боржників є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.
Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Система забезпечує обробку даних про боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, крім боржників, визначених пунктом 4 цього розділу.
Система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
Документи, які б підтверджували сплату штрафу у добровільному порядку, позивачкою до Індустріального відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не надавались.
Натомість, ОСОБА_1 лише 30.11.2024 року було сплачено штраф по виконавчому провадженню №71235545 в розмірі 4050,00 грн., що підтверджується випискою з банку, яку надало тільки до Дніпропетровського окружного адміністративного суду разом з позовною заявою 04.12.2024 року.
Рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 29.10.2024 року № НОМЕР_2 ОСОБА_1 було прийнято ГУ ДМС у Дніпропетровській області до того, як сплачено штраф по виконавчому провадженню №71235545, а отже відповідач на момент прийняття оспорюваного позивачем рішення діяв правомірно, в межах повноважень та згідно вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, у позивача була наявна підстава для відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, яка прямо передбачена нормами чинного законодавства, а саме підпунктів 2,11 пункту 61 Порядку №322, на підставі чого ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 29.10.2024 № НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

Відповідно до абзацу 2 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, Затвердженого Постановою КМУ від 25 квітня 2018 року №322 рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання формується засобами Реєстру.

За результатами розгляду заяви від 28.11.2022 на виконання абзацу 3 пункту 62 Порядку 322 та у зв`язку із відсутністю технічної можливості вносити інформацію про причини відмови до сформованого засобами Реєстру рішення, ОСОБА_3 направлено засобами поштового зв`язку супровідний лист №1201.3.1-14471/12.3-24 від 29.10.2024 та копію рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 29.10.2024 року № НОМЕР_2 , відповідно до підпунктів 2, 11 пункту 61 Порядку №322 (іноземець перебуває на території України з порушенням встановленого строку перебування та щодо неї діє невиконане рішення уповноваженого органу про заборону в`їзду; поліс медичного страхування не відповідає вимогам чинного законодавства та вважається недійсним у зв`язку із закінченням терміну дії).

04 листопада 2024 року ОСОБА_1 особисто була ознайомлена із прийнятим рішенням (підставами відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання), що підтверджується її підписом.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 - позивач, є громадянкою російської федерації та з 2021 року перебуває на території України у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянином України ОСОБА_2 , отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні, посвідка була видана 08.07.2021 року строком до 28.06.2022 року.

28 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою щодо обміну посвідки на тимчасове проживання з підстав закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання від 19.06.2021 року.

Головне управління ДМС у Дніпропетровській області звернулось до Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області із запитом від 30.11.2022 № 1201.3.1-19345/12.3-22 щодо наявності або відсутності підстав для відмови в оформленні (обміні) посвідки на тимчасове проживання на території України, за результатом розгляду якого Управлінням Служби Безпеки України у Дніпропетровській області надано відповідь від 15.12.2022 № 18219/1/1201-1201-22 де зазначено, що подальше документування посвідкою на тимчасове проживання недоцільно на підставі підпунктів 7, 11 пункту 16 Постанови Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018.

З урахуванням наданої інформації Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області відповідачем прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 22.12.2022 року № НОМЕР_3 , яке було отримано 27.12.2022 року.

Рішенням №2 від 25.01.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянств було вирішено примусово повернути до російської федерації та зобов`язати покинути територію України позивача до 24.01.2023 року. Крім того, складено постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.01.2022 року ПН МДН №004612 щодо порушення частини 1, З статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» за частиною 1 статті 203 КУПАП та притягнуто до відповідальності зі сплатою штрафу 1700 грн.

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення №2 від 25.01.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2023 року даний адміністративний позов передано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.04.2023 року провадження по даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/1367/23 за позовом позивача до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі №160/1367/23 апеляційну скаргу позивача задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 22.12.2022 року №0524 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі раніше поданих документів.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Індустріального відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення №2 від 25 січня 2023 року Індустріального відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки рф ОСОБА_1 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду віл 18 січня 2024 року апеляційну скаргу ДМС залишено без задоволення. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.10.2023 року в адміністративній справі №202/2444/23 - залишено без змін.

ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила прийняти до виконання постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 року у справі №202/2444/23 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі № 160/1367/23.

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 12.02.2024 року позивачеві повідомлено, що за результатами повторного розгляду заяви від 28.11.2022 року ГУ ДМС в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянці російської федерації ОСОБА_1 на підставі підпунктів 2, 10 пункту 61 (щодо іноземця діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення та заборону в`їзду, виявлено факти невиконання іноземцем рішення державних органів, уповноважених накладати адміністративне стягнення) Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі №160/7431/24 позовну заяву задоволено та:

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 19.09.2023 року №0202 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі раніше поданих документів громадянкою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . Паспорт тип Р номер НОМЕР_1 виданий 19.06.2021 р. Орган , що видав «МВД»).

Після отримання зазначеної постанови Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було прийняте рішення №0202 від 29 жовтня 2024 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

Задля отримання детальної та розгорнутої інформації щодо підстав і обставин, що слугували підґрунтям для прийняття Рішення від 29.10.2024 року №0202 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянці російської федерації ОСОБА_1 Відповідачу був направлений адвокатський запит від 11.11.2024 року.

У відповідь на запит Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було повідомлено, що на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 року у справі №160/7431/24 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву про оформлення (обмін) посвідки на тимчасове проживання від 28.11.2022 року громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами повторного розгляду вищезазначеної заяви Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 29.10.2024 року прийняте рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні у відношенні ОСОБА_1 відповідно до підпунктів 2, 11 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322, а саме: щодо іноземця діє невиконане рішення про заборону в`їзду; поліс медичного страхування не відповідає вимогам чинного законодавства та вважається недійсним у зв`язку з закінченням терміну дії.

З метою з`ясування наявності діючого рішення про заборону в`їзду в Україну відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 для отримання детальної та розгорнутої інформацію щодо підстав та обставин, що слугували підґрунтям для прийняття цього рішення, та отримання копії зазначеного рішення у випадку його наявності, 18.11.2024 року був направлений адвокатський запит.

У відповідь на запит 20.11.2024 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було повідомлено про прийняте рішення про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 №161 від 28.06.2023 року строком на 3 роки відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вищезазначене рішення не оскаржене та є чинним.

З матеріалів справи вбачається, що зазначене рішення прийняте відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну, а саме позивачка не сплатила штраф за постановою про адміністративне стягнення Індустріального відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області ПН МДН 004612 від 25.01.2023 за порушення частини 1 статті 203 КУпАП з підстав перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування).

Вказаний штраф сплачений відповідно до платіжної інструкції АТ "Акцент Банк" №7516-2739-3165-1807 від 30 листопада 2024 року.

Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 02.12.2024 року закінчено виконавчого провадження №71235545, яке було відкрито на підставі постанови Індустріального відділу в місті Дніпрі Державної міграційної служби України №ПН МДН №004612 від 25.01.2023 року.

На підтвердження наявності полісу медичного страхування ОСОБА_1 було долучено договір медичного страхування іноземців № 008(0-052420/02кі (строк дії з 18 жовтня 2024 року по 17 жовтня 2025 року).

ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про заборону в`їзду в Україну №161 від 28.06.2023 року строком на 3 роки ОСОБА_1 та рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №0202 від 29 жовтня 2024 року про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до частини 1 статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Положеннями частини 2 статті 92 Конституції України, передбачено, що виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до пункту 2 Положення про Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної міграційної служби України від 18.07.2011 № 28 (в редакції наказу ДМС від 16.09.2024 № 239), ГУ ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, а також вищезазначеним Положенням та іншими актами законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VII (зі змінами) КМУ, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правовий статус іноземців та осіб без громадянства, юридичних осіб іноземних держав, які перебувають на території України під час дії воєнного стану, визначаються Конституцією та законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VII.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-1, а саме:

Статті 5. Законними підставами перебування на території України іноземців та осіб без громадянства для реалізації своїх прав на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є підстави, встановлені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" або Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, мають право вільно та безперешкодно за своїм бажанням пересуватися територією України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, крім обмежень, встановлених статтею 12 цього Закону.

Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, мають право на вибір житла, в якому вони бажають проживати, крім обмежень, встановлених статтею 13 цього Закону.

Статті 12. Свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено: на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан.

Статті 13. Вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях для іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України.

Згідно діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VII.

Положеннями частини 3 статті 9 Закону, передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до частини 15 статті 4 Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно діючого законодавства України, питання щодо оформлення та видачі посвідки на тимчасове проживання іноземцю визначено Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25 квітня 2018 року №322.

Відповідно до пункту 1 Загальної частини Порядку, посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Пунктом 4 Порядку, зокрема зазначено, посвідка видається строком на один рік.

Відповідно до пункту 14 Порядку ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміном. Доступ до зазначеної інформації здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах". У разі відсутності можливості надання ДМС прямого доступу до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, чи надіслання запитів у електронній формі захищеними каналами зв`язку отримання відомостей про особу здійснюється шляхом надсилання запитів та надання відповідей на них у паперовій формі.

Пунктами 16 та 19 Порядку встановлено, документи для оформлення посвідки, її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг та територіальних органів/ територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства. У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії.

Пунктом 20 Порядку встановлено, що керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС визначає працівників, які виконують функції з прийняття документів, формування заяв-анкет та видачі посвідки, і працівників, які виконують функції з оформлення посвідки (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення).

Пунктом 21 Порядку встановлені дії уповноваженого працівника під час приймання документів від іноземця та вирішення питання щодо приймання документів або відмови в прийнятті документів. Також зазначено, що за бажанням іноземця або особи без громадянства, у випадку відмови в прийнятті документів, відмова надається у письмовій формі.

Пунктом 22 Порядку встановлено, що у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Пункт 35 Порядку встановлює, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.

Відповідно до пункту 36 Порядку, ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, що містяться у базі даних Реєстру та відомчої інформаційної системи ДМС.

Положенням пункту 37 Порядку встановлено, що рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

Відповідно до пункту 42 Порядку, рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Згідно пункту 45 Порядку, після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2022 року №1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану», посвідки на тимчасове проживання, крім тих, які оформлені громадянам російської федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 р., підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування.

Підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки передбачені підпунктами 2, 11 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25 квітня 2018 року №322.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 11) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 71 Порядку № 322 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі:

1) коли вона підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до посвідки (крім додаткової змінної інформації); виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; непридатності посвідки для подальшого використання; скасування посвідки; коли вона заявлена як втрачена або викрадена; смерті особи, якій видано посвідку;

7) закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії;

8) оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства;

9) неотримання її іноземцем або особою без громадянства протягом шести місяців (або протягом воєнного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, якщо цей строк не більше строку її дії);

10) коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені пунктом 18 цього Порядку;

11) коли було прийнято рішення про відмову у видачі посвідки та таке рішення не оскаржене протягом двох місяців.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС з застосуванням засобів Реєстру вносить до бази даних Реєстру інформацію про визнання недійсною, вилучення та знищення посвідки.

Посвідки знищуються територіальним органом/ територіальним підрозділом ДМС, який їх видав.

Посвідки, визнані недійсними відповідно до наказу ДМС, знищуються територіальним органом, визначеним у наказі. Знищення недійсних посвідок здійснюється не рідше одного разу на місяць комісією у складі не менше трьох посадових осіб територіального органу/ територіального підрозділу ДМС. Комісія складає акт про знищення недійсних посвідок у трьох примірниках.

Щодо листа Служби безпеки України, суд виходить з наступного.

У відповідності до пункту 13 частини 1 статті 24 Закону України «Про Службу безпеки України», вказаний орган має право брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Відповідно до частини 21 статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців» порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною, знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджений постановою КМУ від 25.04.2018 року №322.

Пунктом 61 зазначеного Порядку встановлені підстави, з яких територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки.

Так, у відповідності до підпункту 7 пункту 61 Порядку, такою підставою для відмови в оформленні або видачі посвідки є отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформації про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином.

Головне управління ДМС у Дніпропетровській області звернулось до Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області з запитом від 30.11.2022 року № 1201.3.1-19345/12.3-22 щодо наявності або відсутності підстав для відмови в оформленні (обміні) посвідки на тимчасове проживання на території України, за результатом розгляду якого Управлінням Служби Безпеки України у Дніпропетровській області надано відповідь від 15.12.2022 року № 18219/1/1201-1201-22, де зазначено, що подальше документування громадянки рф ОСОБА_1 , посвідкою на тимчасове проживання, недоцільно на підставі підпунктів 7, 11 пункту 16 Постанови Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018 року.

Отже, відмовляючи у наданні посвідки на тимчасове проживання відповідач посилався також на приписи пп.7 п.61 Порядку та лист СБУ від 15.12.2022 року № 18219/1/1201-1201-22.

Суд також враховує, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі №160/7431/24 позовну заяву було задоволено та:

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 19.09.2023 року №0202 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі раніше поданих документів громадянкою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . Паспорт тип Р номер НОМЕР_1 виданий 19.06.2021 р. Орган , що видав «МВД»).

Після отримання зазначеної постанови Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було прийняте рішення №0202 від 29 жовтня 2024 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

При цьому, на адвокатський запит відповідач повідомив, що на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 року у справі №160/7431/24 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву про оформлення (обмін) посвідки на тимчасове проживання від 28.11.2022 року громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами повторного розгляду вищезазначеної заяви Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 29.10.2024 року прийняте рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні у відношенні ОСОБА_1 відповідно до підпунктів 2, 11 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322, а саме: щодо іноземця діє невиконане рішення про заборону в`їзду; поліс медичного страхування не відповідає вимогам чинного законодавства та вважається недійсним у зв`язку з закінченням терміну дії.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, та у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №766/12481/16-а).

З урахуванням викладеного, судом вбачається, що в ОСОБА_1 була наявна підстава для відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання прямо передбачена нормами чинного законодавства, а саме підпунктами 2,11 пункту 61 Порядку №322.

Відповідно до підпунктів 2, 11 пункту 61 Постанови КМУ від 25.04.2018 №322 Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 11) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 14 статті 5 Закону №3773-VI передбачено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною 14 статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

За змістом пункту 32 Порядку №322 для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають: 4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки.

Крім того, за змістом пункту 32 Порядку №322 дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки є одним з обов`язкових документів, що подаються іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки на тимчасове проживання.

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо позивача прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну №161 від 28.06.2023 року строком на 3 роки відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вищезазначене рішення також оскаржується позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що зазначене рішення прийняте відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну, а саме позивачка не сплатила штраф за постановою про адміністративне стягнення Індустріального відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області ПН МДН 004612 від 25.01.2023 за порушення частини 1 статті 203 КУпАП з підстав перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування).

Під час прийняття рішення по справі, суд враховує, що ОСОБА_1 лише 30.11.2024 року було сплачено штраф по виконавчому провадженню №71235545 в розмірі 4050,00 грн., що підтверджується випискою з банку АТ "Акцент Банк".

У подальшому постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тамаря Ірини Михайлівни від 02.12.2024 року закінчено виконавче провадження №71235545, яке було відкрито на підставі постанови Індустріального відділу в місті Дніпрі Державної міграційної служби України №ПН МДН №004612 від 25.01.2023 року.

Враховуючи вищевказане, суд не вбачає підстав для скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про заборону в`їзду в Україну №161 від 28.06.2023 року, строком на 3 роки ОСОБА_1 .

Станом на день здійснення уповноваженою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області перевірки документів, відповідно до заяви-анкети від 28.11.2022 року, в міграційній справі ОСОБА_1 був наявний поліс медичного страхування №061261 від 13.09.2023 строком дії до 10.03.2024, який вважається недійсним у зв`язку із закінченням терміну дії, що не відповідає нормам встановленим чинним законодавством України.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи доводи сторін, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про заборону в`їзду в Україну №161 від 28.06.2023 року, строком на 3 роки ОСОБА_1 та рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №0202 від 29 жовтня 2024 року про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , є правомірними та не підлягають скасуванню.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13.

У даному випадку, видача посвідки відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Акцент банк" №159599406 від 04 грудня 2024 року.

З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник