Справа № 320/20229/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» звернулося з позовом до Київської митниці, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000092/2 від 17.03.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Крім того, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Барбатекстіль» понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості встановлено, що подані документи до митного оформлення не містили об`єктивних, достовірних відомостей для підтвердження числового значення заявленої митної вартості та містили розбіжності. Отже, рішення про коригування митної вартості товарів прийнято уповноваженим органом з дотриманням норм митного законодавства України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 13 вересня 2024 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року справу на підставі ч. 2 ст. 311 КАС України призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ТОВ «Барбатекстіль» (місцезнаходження: 65044, Одеська обл., м. Одеса, просп. Шевченка, буд. 4Д, ідентифікаційний код 40314889) зареєстроване в якості юридичної особи 02.03.2016, номер запису 1 057431 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, 12.07.2020 між Nantong Golden Land Import and Export Co., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, (далі продавець) та ТОВ «Барбатекстіль» був укладений контракт №NG20201207 (далі контракт), відповідно до якого продавець продає, а позивач купує продукцію в асортименті власного виробництва.

Відповідно до пунктів 1-3 та 9 контракту продавець і позивач погодили, зокрема, що кількість, ціна, вартість, умови поставки вказуються окремо в інвойсах. Інвойс на поставку в рамках контракту є його невід`ємною частиною.

Ціна товару, що постачається, повинна бути узгоджена сторонами. Вона вказується в інвойсі на поставку.

Ціна товару визначається на умовах FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка.

Зміни базових умов поставки погоджуються сторонами шляхом укладення додаткової угоди до контракту.

Платежі повинні здійснюватися позивачем у доларах США на рахунок, зазначений продавцем у контракті, або на рахунок, зазначений продавцем додатково. Оплата здійснюється частинами за фактично отриманий товар.

Базові умови поставки - FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка (Incoterms 2010).

Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021. Сторони можуть пролонгувати термін дії контракту шляхом підписання додаткової угоди.

02.10.2020 продавець та позивач уклали додаткову угоду б/н до контракту, якою змінили банківські реквізити позивача.

23.03.2021 продавець та позивач уклали додаткову угоду б/н до контракту, якою змінили адресу місцезнаходження позивача.

01.09.2021 продавець та позивач уклали додаткову угоду б/н до контракту, якою доповнили абзац п`ятий пункт 2 контракту положенням, відповідно до якого оплата може здійснюватися на умовах передоплати.

28.12.2021 продавець та позивач уклали додаткову угоду б/н до контракту, якою продовжили термін дії контракту до 31.12.2023.

11.01.2023 продавець на виконання пункту 1 контракту виставив позивачу до сплати інвойс №bb112 від 11.01.2023.

Загальна вартість товару, придбаного позивачем згідно з інвойсом №bb112 від 11.01.2023, (далі товар) склала 58 535,09 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка (Incoterms 2010).

17.03.2023 позивачем до Київської митниці було подано митну декларацію ІМ40ДЕ №23UA30U8, у графі 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний за інвойсом №№bb112 від 11.01.2023.

Відповідно до граф 20, 22 та 42 митної декларації ІМ40ДЕ №23UA30U8 від 17.03.2023 загальна вартість товару складає 58 535,09 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка.

У той же час, з матеріалів справи слідує, що позивач здійснив перевезення товару (оплатив фрахт) із порту м. Шанхай, Китайська Народна Республіка, до порту м. Констанци, Румунія, а також поніс витрати в порту призначення, включаючи вантажно-розвантажувальні роботи, та здійснив перевезення товару (оплатив наземну доставку товару) з м. Констанци, Румунія, до місця ввезення на митну територію України. Розмір таких витрат склав 190 673,60грн. (116 435,70 грн. + 1 200,00 грн. + 55 037,90 грн. + 18 000,00 грн.).

Таким чином, загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту), склала в гривневому еквіваленті станом на день подання позивачем митної декларації щодо товару 17.03.2023 - 2 331 219,89 грн. (58 535,09 доларів США х 36,5686 + 190 673,60 грн.).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані, зокрема:

(0271) пакувальний лист продавця на товар б/н від 11.01.2023;

(0380) рахунок-фактура (інвойс) №bb112 від 11.01.2023;

(0705) коносамент №HS123010705 від 28.01.2023;

(0730) автотранспортна накладна №10465 від 14.03.2023;

(0861) сертифікат про походження товару №23C3206A3952/00002 від 11.01.2023;

(3004) рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги - рахунок на оплату №220 від 23.02.2023, виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Дайрект Лайн» (далі експедитор 1);

(3005) банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг, - платіжна інструкція №2214 від 23.02.2023, видана позивачем;

(3007) документ, що підтверджує вартість перевезення товару, - довідка про транспортні витрати №06-03/23 від 06.03.2023, видана експедитором 1;

(3007) документ, що підтверджує вартість перевезення товару, - довідка про транспортні витрати по доставці вантажу №10465 від 14.03.2023, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Таніт Груп» (далі експедитор 2);

(4103) додаткова угода б/н від 02.10.2020 до контракту;

(4103) додаткова угода б/н від 23.03.2021 до контракту;

(4103) додаткова угода б/н від 01.09.2021 до контракту;

(4103) додаткова угода б/н від 28.12.2021 до контракту;

(4104) контракт;

(4301) договір про надання транспортно-експедиторських послуг №1-08/21 від 01.08.2021, укладений між експедитором 1 та позивачем;

(4301) договір транспортного експедирування №01.03.2023/1099 ОД від 01.03.2023, укладений між експедитором 2 та позивачем.

Наразі, розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації ІМ40ДЕ №23UA30U8 від 17.03.2023 митної вартості товару, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що ним за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару за митною декларацією, встановлено, що документи містять розбіжності, які мають вплив на визначення митної вартості, та документи не підтверджують усі числові значення складових митної вартості товарів.

Так, посилаючись на положення частин другої та третьої статті 53, статей 54 та 57 МК України, митний орган витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованого товару: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені положеннями наказу №599; копію митної декларації країни відправлення; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; за наявності - платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для iдентифiкацiї ввезеного товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

Наразі, на виконання вказаного запиту 17.03.2023 позивачем були надані додаткові документи та інформація разом із супровідним листом №1703/23-01 (далі лист). Так, позивач надав відповідачу наступні документи та інформацію:

1) щодо каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, копії митної декларації країни відправлення, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, сертифіката якості позивач звернув увагу відповідача, що в нього були відсутні станом на день підписання листа будь-які прайс-лист продавця, копія митної декларації країни відправлення, яка є власністю продавця та яка не надавалася останнім позивачу, та висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Окрему увагу відповідача позивач звернув на те, що приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання вищезазначених документів лише за умови їх наявності в позивача.

Щодо витребування відповідачем сертифіката якості, то позивач звернув увагу відповідача на те, що законодавець у статті 53 МК України навів вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товарів, серед яких відсутній сертифікат якості, а відтак вказаний документ, на переконання позивача, не впливає та не може вплинути на рівень митної вартості товару;

2) щодо транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, документів, що підтверджують витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних із їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України, позивач звернув увагу відповідача на те, що він із метою підтвердження понесених ним витрат щодо перевезення товару з території Китайської Народної Республіки до місця ввезення на митну територію України, щодо навантаження і розвантаження товару, а також щодо пов`язаних із ними транспортно-експедиційних витрат, загальний розмір яких щодо товару склав 190 673,60 грн., надав відповідачу разом із митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA30U8 від 17.03.2023 фотокопії наступних документів: коносамента №HS123010705 від 28.01.2023, договору про надання транспортно-експедиторських послуг №1-08/21 від 01.08.2021, укладеного між експедитором 1 та позивачем, рахунка на оплату №220 від 23.02.2023, виставленого експедитором 1, платіжної інструкції №2214 від 23.02.2023, виданої позивачем та в якій міститься посилання на рахунок на оплату №220 від 23.02.2023, виставлений експедитором 1, довідки про транспортні витрати №06-03/23 від 06.03.2023, виданої експедитором 1, міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №10465 від 14.03.2023, договору транспортного експедирування №01.03.2023/1099 ОД від 01.03.2023, укладеного між експедитором 2 та позивачем, та довідки про транспортні витрати по доставці вантажу №10465 від 14.03.2023, виданої експедитором 2.

Крім того, позивач надав відповідачу разом із листом для ознайомлення на 2 аркушах фотокопії наступних документів: заявки №09870 від 15.01.2023 до договору про надання транспортно-експедиторських послуг №1-08/21 від 01.08.2021, укладеного між експедитором 1 та позивачем, та акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №222 від 23.02.2023, складеного між експедитором 1 та позивачем.

Разом із тим, позивач зазначив відповідачу, що останній помилково не врахував платіжну інструкцію №2214 від 23.02.2023, видану позивачем, адже в ній міститься посилання на рахунок на оплату №220 від 23.02.2023, виставлений експедитором 1, який, у свою чергу, містить посилання на договір про надання транспортно-експедиторських послуг №1-08/21 від 01.08.2021, укладений між експедитором 1 та позивачем, та номер контейнера (MRSU5338609), у якому перевозився товар, що дає змогу ідентифікувати таке платіжне доручення з поставкою товару та підтверджує вартість витрат щодо морського перевезення товару та пов`язаних із ним витрат на транспортно-експедиційне обслуговування вантажу.

При цьому позивач зауважив, що оплата позивачем рахунка на оплату №220 від 23.02.2023, виставленого експедитором 1 із його поточного банківського рахунка, не зазначеного в самому договорі про надання транспортно-експедиторських послуг №1-08/21 від 01.08.2021, укладеному між експедитором 1 та позивачем, не забороняється приписами чинного законодавства України, не скасовує юридичну значимість платіжної інструкції та жодним чином не впливає на розмір митної вартості товару.

У той же час, сам рахунок на оплату №220 від 23.02.2023, виставлений експедитором 1, був наданий відповідачу в тому вигляді, в якому він був попередньо отриманий позивачем від експедитора 1, засвідчений підписом уповноваженої особи та печаткою експедитора 1, а разом із іншими наданими документами як до митного оформлення товару, так і разом із листом підтверджує заявлений позивачем рівень митної вартості товару, що залишилося поза увагою відповідача.

Що стосується твердження апелянта про те, що у довідці про транспортні витрати №06-03/23 від 06.03.2023, виданій експедитором 1, зазначений розмір транспортних витрат, понесених позивачем із перевезення товару морським транспортом із території Китайської Народної Республіки до порту м. Констанци, Румунія в сумі 116435,70 грн., а в рахунку на оплату №220 від 23.02.2023, виставленому експедитором 1, - 117635,70 грн., то позивач звернув увагу відповідача на те, що експедитор 1 у своїй довідці про транспортні витрати 1 вказав розмір транспортних витрат із перевезення вантажу морським транспортом за межами території України в сумі 116435,70 грн. (без ПДВ) без урахування понесених ним транспортно-експедиційних послуг, які склали 1000,00 грн. (без ПДВ), як це зазначено в рахунку на оплату, що й спростовує сумніви, які виникли у відповідача.

Щодо надання позивачем коносаменту №HS123010705 від 28.01.2023 без відміток митного органу та перевізника, то позивачем надано відповідачу копію коносамента в тому вигляді, в якому вона була отримана від експедитора 1, та яка містить відмітки перевізника.

Водночас, позивач надав відповідачу для ознайомлення на 3 аркушах фотокопії наступних документів: заявки №10465 від 03.03.2023 до договору транспортного експедирування №01.03.2023/1099 ОД від 01.03.2023, укладеного між експедитором 2 та позивачем, рахунка №TG150323001 від 15.03.2023, виданого експедитором 2, та платіжної інструкції №2215 від 15.03.2023, виданої позивачем на суму 175 437,90 грн.

Що стосується твердження апелянта про відсутність відомостей про вартість навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України, то довідці експедитора 2 про транспортні витрати по доставці вантажу №10465 від 14.03.2023 зазначено, що вартість транспортно-експедиторського обслуговування за межами території України та вантажно-розвантажувальних робіт у порту м. Констанци, Румунія склала 55 037,90 грн., що залишилося поза увагою відповідача.

Разом із тим, слід враховувати, що товар постачався на умовах FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка (відповідно до Incoterms 2010). Витрати щодо навантажувальних робіт у порту відвантаження товару за умовами поставки FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка (Incoterms 2010) були включені в ціну товару та були понесені продавцем, а не позивачем, оскільки саме на продавця покладений обов`язок щодо забезпечення навантаження товару на борт судна в порту відвантаження, а відтак позивач не повинен був надавати відповідачу будь-яких документів щодо підтвердження вартості навантажувальних робіт у порту відвантаження товару, адже такі витрати були понесені продавцем та були включені до ціни товару.

Як наслідок, позивач зазначив, що надані ним документи відповідачу як під час митного оформлення товару, так і разом із листом підтверджують вартість витрат щодо перевезення товару з території Китайської Народної Республіки до місця ввезення на митну територію України, щодо навантаження і розвантаження товару, а також щодо пов`язаних із ними транспортно-експедиційних витрат, у загальному розмірі 190 673,60 грн.;

3) щодо страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, позивач зазначив відповідачу, що відповідно до пункту 3 контракту базові умови поставки - FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка, відповідно до Incoterms 2010, та навів витяг зі статей А.3, Б.3 та Б.6 Розділу FOB.

Відтак, позивач зауважив відповідачу, що умови поставки FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка (Incoterms 2010) не передбачають зобов`язань ані продавця, ані позивача щодо укладення договору (контракту) страхування товару, а відтак позивач не міг надати відповідачу документи, що підтверджують вартість страхування товару, в силу відсутності останніх.

При цьому, позивач на добровільних засадах також не укладав будь-яких договорів страхування, пов`язаних із товаром, що підтверджується довідками про транспортні витрати, виданими експедиторами.

Таким чином, позивач зазначив, що в нього відсутні будь-які зобов`язання щодо підтвердження витрат на страхування товару, адже воно не здійснювалося;

4) щодо інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, позивач своїм листом повідомив відповідачу, що інвойс №bb112 від 11.01.2023 станом на день підписання листа був неоплаченим, а відтак позивач не міг надати витребовувані платіжні документи щодо товару в силу відсутності останніх.

Позивач також звернув увагу відповідача, що в нього були відсутні станом на день підписання листа будь-які інші платіжні та/або бухгалтерські документи, пов`язані з поставкою товару, адже сам товар не брався на бухгалтерській облік позивача, так як він знаходився в зоні митного контролю відповідача та був невипущений у вільний обіг;

5) щодо погодження кольорової гами та кількості товару позивач звернув увагу відповідача на те, що відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Позивач зазначив, що приписи статті 53 МК України не передбачають права відповідача витребовувати в позивача для підтвердження митної вартості товару такого документа як погодження кольорової гами та кількості товару, на наданні яких наполягав відповідач у своєму запиті.

Позивач також зазначив, що такий аргумент відповідача жодним чином, на думку позивача, не пояснює як ненадання зазначеного вище документа унеможливлює здійснення відповідачем перевірки числового значення складових митної вартості товару.

17.03.2023 Київською митницею в особі її структурного підрозділу ВМО №1 митного поста «Чайки» UA100380, за результатами розгляду наданих пояснень та документів, прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2023/000092/2, згідно з яким відповідач, застосувавши шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, заявлену позивачем митну вартість товару №1 у митній декларації ІМ40ДЕ №23UA30U8 від 17.03.2023 скоригував із 63 749,22 доларів США до рівня 139 752,69 доларів США.

Так, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що за результатами опрацювання ним документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару за митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA30U8 від 17.03.2023, встановлено, що документи містять розбіжності, які мають вплив на визначення митної вартості, та документи не підтверджують усі числові значення складових митної вартості товарів.

Згідно з пунктом 3 контракту поставка товару здійснюється не пізніше 90 днів із моменту погодження кольорової гами та кількості товару, однак не вказано яким чином відбувається це погодження та яким документом затверджується та до митного оформлення такого документа також не подано.

Пунктом 5 контракту передбачено супроводження партії товару коносаментом, комерційним інвойсом, сертифікатом походження, сертифікатом якості, копією декларації країни продавця, проте сертифікат якості та копія декларації країни продавця до митного оформлення не подані.

Відповідно до пункту 1.3 договору (контракту) про перевезення від №01.03.2023/1099 ОД 01.03.2023 умови надання послуг за цим договором при здійсненні конкретного перевезення вантажу погоджується сторонами у відповідній заявці на надання транспортно-експедиторських послуг. Заявка є невід?ємною частиною цього договору, однак до митного оформлення не подана.

Довідка про транспортні витрати №06-03/23 від 06.03.2023 містить інформацію щодо транспортних витрат із перевезення вантажу морським транспортом за межами митної території України за маршрутом порт м. Шанхая (Китайська Народна Республіка) - порт м. Констанци (Румунія) для вантажу в контейнері MRSU5338609 згідно з коносаментом №224210878/HS123010705 та складає 116 435,70 грн. (без ПДВ). Проте, рахунок про оплату транспортно-експедиційних послуг №220 від 23.02.2023 містить інформацію про вартість морського перевезення товару від м. Шанхая (Китайська Народна Республіка) до порту м. Констанци (Румунія) в розмірі 116 435,70 грн. (без ПДВ) та вартість транспортно-експедиційних послуг у розмірі 1 000 грн.

Платіжний документ №2214 від 23.02.2023 на оплату морського фрахту виданий АТ КБ «Приватбанк», однак відповідно до договору №1-08/21 від 01.08.2021 у реквізитах клієнта вказано інший банк, а саме - АТ «Укрсиббанк».

У рахунку на оплату №220 від 23.02.2023, виписаному експедитором 1, наявне посилання на договір №1-08/21 від 01.08.2021, відсутні підпис та посада особи, хто його виписав, що є обов`язковим реквізитом первинних документів відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999.

Відповідно до заявлених декларантом умов поставки FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка згідно з Incoterms 2010 продавець повинен доставити товар до порту призначення та завантажити його на судно. Відповідно до частини десятої статті 58 МК України до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів. Однак у жодному із наданих документів не відображено таку складову митної вартості як навантаження. Відповідно до частини другої статті 53 МК України якщо витрати на транспортування не включено до ціни товарів, декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Митний орган зазначив, що коносамент №HS123010705 від 28.01.2023 подано без відмітки митного органу.

Зазначені в графі 44 митної декларації ІМ40ДЕ №23UA30U8 від 17.03.2023 судові рішення від 31.05.2020 у справі №420/10511/20 та від 01.09.2021 у справі №420/5628/21 стосуються справ, які неможливо ідентифікувати із заявленими в митній декларації відомостями.

У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки в митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, ураховуючи положення статті VII ГАТТ. Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. «Під дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до пункту 2 Приміток та Додаткових пояснень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною в рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Тому відповідно до частини другої статті 58 МК України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. Відповідач зазначив, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).

Положеннями статті 53 МК України передбачено, що у разі, якщо надані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати додаткові документи. Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, яка є невід`ємною частиною Угоди про заснування Світової організації торгівлі, митні адміністрації мають право в уточненні будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митної оцінки. У зв`язку з цим, декларанту відповідно до статті 53 МК України запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

За результатом опрацювання запиту митниці декларант надав транспортні (перевізні) документи та не надав: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару (прайс-лист продавця); копію митної декларації країни відправлення; за наявності - платiжнi та/або бухгалтерськi документи, що пiдтверджують вартiсть товару та мiстять реквiзити, необхiднi для iдентифiкацiї ввезеного товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини

Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтвердженні документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Частиною шостою статті 54 МК України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларантом не виконано вимогу пункту 2 частини другої статті 52 МК України стосовно надання митному органу достовірних відомостей, що повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Декларантом повідомлено митний орган про неможливість подання додаткових документів, тобто декларантом не вжито заходів, встановлених частиною другою статті 52, частиною третьою статті 53, статтею 58 МК України, для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення. У зв`язку із зазначеним, посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини четвертої статті 57 МК України. Жодних вимог у порядку частини шостої статті 55 МК України від декларанта не надходило.

За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б за ціною договору щодо ідентичних та аналогічних товарів відповідно до статей 59 та 60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г на основі віднімання та додавання вартостей не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю в митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. За умовами статей 62, 63 МК України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей у даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість, у митного органу наявна інформація, що відповідає частині другій статті 64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. У відповідності до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України №476 від 01.07.2021, проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів із рівнями митної вартості схожих за описом та країною походження товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості: товар №1 митна декларація №UA500080/2023/001349 від 14.03.2023 (вартість згідно з джерелом інформації товару №1 5,54 доларів США за 1 кг).

Ураховуючи неможливість застосування попередніх методів, керуючись положеннями частини восьмої статті 57 та частини першої статті 55 МК України, митним органом зазначено, що можливо застосувати резервний метод відповідно до статті 64 МК України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями ГАТТ, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами рівнях митної вартості. Таким чином, між митними органами та декларантом проведені консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Рішення винесено з урахуванням термінів, передбачених статтею 53 МК України, на лист позивача №1703/23-01 від 17.03.2023.

Отже, на підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Київська митниця видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100380/2023/000260 від 17.03.2023.

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію ІМ40ДЕ №23UA64U8 від 17.03.2023 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів (фінансову гарантію) в розмірі 589 220,14 грн.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості, а надані позивачем до митного оформлення документи спростовують сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару та/або неправильності обрання позивачем методу визначення та обчислення митної вартості товару.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 23, 24 ч. 1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Статтями 49, 50 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. (ч. 1, 2 ст. 51 МК України).

Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За правилами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 ст. 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 4 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1-3 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. (частина 6 вказаної статті МК України).

Відповідно до частини 12 статті 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Згідно з частини 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів (частина 7 статті 55 МК України).

Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Наразі, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до пунктів 2 та 3 контракту ціна товару визначається на умовах поставки FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка (Incoterms 2010).

Відповідно до інвойса №bb112 від 11.01.2023, який містить посилання на контракт, спірний товар постачався продавцем позивачу на умовах поставки FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка.

Так, умови поставки FOB згідно з Incoterms 2010 передбачають те, що на продавця покладається обов`язок нести всі витрати, пов`язані зі спірним товаром, до моменту його переходу через поручні судна в призначеному порту відвантаження. На продавця також покладається обов`язок сплатити витрати, пов`язані з виконанням митних формальностей для експорту, включаючи сплату податків, мита та інших зборів, що підлягають сплаті при експорті спірного товару.

При цьому, умови поставки FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка (Incoterms 2010) не передбачають зобов`язань продавця та покупця щодо страхування товару, який постачається.

За приписами пунктів 5-7 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, та витрати на страхування цих товарів.

Отже, законодавець у частині десятій статті 58 МК України чітко визначає умову, за якої до митної вартості товарів необхідно додавати витрати, понесені на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України, та витрати на страхування цих товарів. Такою умовою є невключення таких витрат до ціни товарів.

Так, колегія суддів зазначає, що позивачем було надано відповідачу в силу приписів частини другої статті 53 МК України до митного оформлення товару транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме: договір про надання транспортно-експедиторських послуг №1-08/21 від 01.08.2021, укладений між експедитором 1 та позивачем, та заявку №09870 від 15.01.2023 до нього, коносамент №HS123010705 від 28.01.2023, рахунок на оплату №220 від 23.02.2023, виставлений експедитором 1, платіжну інструкцію №2214 від 23.02.2023, видану позивачем, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №222 від 23.02.2023, складений між експедитором 1 та позивачем, довідку про транспортні витрати №06-03/23 від 06.03.2023, видану експедитором 1, договір транспортного експедирування №01.03.2023/1099 ОД від 01.03.2023, укладений між експедитором 2 та позивачем, та заявку №10465 від 03.03.2023 до нього, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №10465 від 14.03.2023, рахунок №TG150323001 від 15.03.2023, виданий експедитором 2, платіжну інструкцію №2215 від 15.03.2023, видану позивачем, та довідку про транспортні витрати по доставці вантажу №10465 від 14.03.2023, видану експедитором 2.

При цьому, зі змісту вказаних документів слідує, що позивач здійснив перевезення товару (оплатив фрахт) із порту м. Шанхая, Китайська Народна Республіка, до порту м. Констанци, Румунія, а також поніс витрати в порту призначення, включаючи вантажно-розвантажувальні роботи, та здійснив перевезення товару (оплатив наземну доставку товару) з м. Констанци, Румунія, до місця ввезення на митну територію України.

Наразі, розмір вказаних вище витрат, які позивач додатково сплатив та включив у силу пунктів 5 та 6 частини десятої статті 58 МК України до митної вартості товарів, склав 190 673,60 грн. (116 435,70 грн. + 1 200,00 грн. + 55 037,90 грн. + 18 000,00 грн.).

Так колегія суддів критично ставиться до твердження відповідача про неврахування платіжної інструкції №2214 від 23.02.2023, виданої позивачем на суму 117 635,70 грн., як доказу сплати позивачем вартості фрахту в розмірі 116 435,70 грн. та винагороди експедитора 1 у розмірі 1 200,00 грн., які були включені ним до митної вартості спірного товару, так як така сплата була проведена позивачем із його банківського рахунка, відмінного від того, що вказаний у договорі про надання транспортно-експедиторських послуг №1-08/21 від 01.08.2021, укладеному між експедитором 1 та позивачем, оскільки позивач не обмежений у праві вибору банку, через який вважає за потрібне здійснити оплату виставленого йому до сплати експедитором 1 рахунок на оплату №220 від 23.02.2023.

Наразі, платіжна інструкція №2214 від 23.02.2023, видана позивачем на суму 117 635,70 грн., містить посилання на рахунок на оплату №220 від 23.02.2023, виставлений експедитором 1, який, у свою чергу, містить посилання на відповідний договір між експедитором 1 та позивачем, а також на контейнер, у якому здійснювалося перевезення спірного товару.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із застосуванням відповідачем до рахунка на оплату №220 від 23.02.2023, виставленого експедитором 1, вимог до первинних документів бухгалтерського обліку, адже вказаний рахунок експедитора 1 не належить до таких документів.

Щодо твердження відповідача про відсутність у коносаменті №HS123010705 від 28.01.2023 відмітки митного органу, колегія суддів враховує наступне.

Так, за приписами пункту 1 частини першої статті 335 МК України під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу в паперовій або електронній формі такі документи та відомості: при перевезенні автомобільним транспортом:

а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність);

б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні);

в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

е) вага брутто товарів (у кілограмах) або об`єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів.

Відповідно до пункту 8 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України «Питання пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними» №451 від 21.05.2012, митні органи під час здійснення митного контролю та митного оформлення автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску через державний кордон проставляють на митних, товаросупровідних (товаротранспортних) документах відповідні відмітки, печатки та штампи, а також вносять відповідну інформацію до журналів, у тому числі електронних, чи інших документів, які використовуються митними органами, відповідно до порядку, визначеного Мінфіном, нормативно-правовими актами з питань державної митної справи.

Разом з тим встановлено, що в матеріалах справи наявні інвойс продавця №bb112 від 11.01.2023, який містить відмітку Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, та міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) №10465 від 14.03.2023, яка містить відмітки румунської митниці та Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

У зв`язку з наведеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є необґрунтованим зі сторони відповідача наполягання про надання позивачем коносамента №HS123010705 від 28.01.2023 з відміткою прикордонної митниці, так як коносамент видається виключно на ту частину маршруту, на якій товар транспортується саме морським транспортом, а сам спірний товар позивача переміщувався через митний кордон України не морським, а автомобільним транспортом.

Також, судом першої інстанції правильно відхилено доводи про відсутність у поданих до митного оформлення позивачем документах вартості навантаження спірного товару, так як відповідно до довідки про транспортні витрати по доставці вантажу №10465 від 14.03.2023, виданої експедитором 2, вартість транспортно-експедиторського обслуговування за межами території України та вантажно-розвантажувальних робіт у порту м. Констанци, Румунія складає 55 037,90 грн., які позивач додатково включив у митну вартість спірного товару.

Щодо доводів відповідача про необхідність надання позивачем транспортних (перевізних) документів саме від безпосереднього перевізника, зазначеного в міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) №10465 від 14.03.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 2.1.1 договору транспортного експедирування №01.03.2023/1099 ОД від 01.03.2023, укладеного між експедитором 2 та позивачем, експедитор 2 має право укладати договори та угоди з перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями / її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України, для виконання своїх зобов`язань за таким договором транспортного експедирування.

Таким чином, правовідносини щодо організації перевезення спірного товару з порту м. Констанци, Україна до митної території України існували саме між експедитором 2 та позивачем, а не перевізником, зазначеним у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR), та позивачем, що спростовує доводи відповідача про необхідність надання позивачем транспортних (перевізних) документів від безпосереднього перевізника товару.

Тобто, вказаний підхід не є об`єктивним зі сторони митного органу, враховуючи те, що він не вимагав надання транспортних документів, виданих безпосередньо морським перевізником, а досліджував при митному оформленні подані позивачем документи, видані експедитором 1.

При цьому, колегія суддів враховує, що страхування спірного товару не здійснювалося, що підтверджується відповідними довідками про транспортні витрати, виданими експедиторами позивача та які наявні в матеріалах справи, а також листом позивача №1703/23-01 від 17.03.2023, в якому позивач повідомив митний орган про нездійснення ним страхування товару.

Апелянтом не було надано суду належним та достовірних доказів на спростування вищезазначеного.

У зв`язку з наведеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем відповідачу транспортні (перевізні) документи є достатніми для підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із транспортуванням спірного товару, його навантаженням та вивантаженням.

Колегія суддів вважає правильним урахування судом першої інстанції наданих позивачем відповідачу документів: контракт, додаткові угоди б/н від 01.09.2021 та б/н від 28.12.2021 до нього, інвойс №bb112 від 11.01.2023, договір про надання транспортно-експедиторських послуг №1-08/21 від 01.08.2021, укладений між експедитором 1 та позивачем, та заявку №09870 від 15.01.2023 до нього, коносамент №HS123010705 від 28.01.2023, рахунок на оплату №220 від 23.02.2023, виставлений експедитором 1, платіжну інструкцію №2214 від 23.02.2023, видану позивачем, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №222 від 23.02.2023, складений між експедитором 1 та позивачем, довідку про транспортні витрати №06-03/23 від 06.03.2023, видану експедитором 1, договір транспортного експедирування №01.03.2023/1099 ОД від 01.03.2023, укладений між експедитором 2 та позивачем, та заявку №10465 від 03.03.2023 до нього, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №10465 від 14.03.2023, рахунок №TG150323001 від 15.03.2023, виданий експедитором 2, платіжну інструкцію №2215 від 15.03.2023, видану позивачем, та довідку про транспортні витрати по доставці вантажу №10465 від 14.03.2023, видану експедитором 2, зі змісту яких слідує, що товар постачався продавцем позивачу на умовах FOB м. Шанхай, Китайська Народна Республіка, а сама вартість товару в розмірі 58 535,09 доларів США з урахуванням перевезення товару морським транспортом (фрахту) із порту м. Шанхая, Китайська Народна Республіка, до порту м. Констанци, Румунія, а також понесених позивачем витрат у порту призначення, включаючи вантажно-розвантажувальні роботи, та перевезення товару автомобільним транспортом із м. Констанци, Румунія, до місця ввезення на митну територію України в розмірі 190 673,60 грн. відповідає заявленій позивачем митній вартості товару в митній декларації IM40ДЕ №23UA30U8 від 17.03.2023 в розмірі 2 331 219,89 грн. (58 535,09 доларів США х 36,5686 + 190 673,60 грн.).

При цьому, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи відповідача про те, що підставою для проведеного коригування стало ненадання витребуваних бухгалтерські документів, сертифікату якості, погодження кольорової гами та кількості спірного товару, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, копію митної декларації країни відправлення й висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, оскільки ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу частини третьої статті 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

При цьому, в листі позивача №1703/23-01 від 17.03.2023 позивач повідомив митний орган про відсутність у нього каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, копії митної декларації країни відправлення й висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, та інших документів, витребуваних у запиті.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що недоліки у документах, які не належать до документів, що підтверджують митну вартість товару, не можуть спростувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: контрактом, додатковими угодами б/н від 01.09.2021 та б/н від 28.12.2021 до нього, інвойсом №bb112 від 11.01.2023, договором про надання транспортно-експедиторських послуг №1-08/21 від 01.08.2021, укладеним між експедитором 1 та позивачем, та заявкою №09870 від 15.01.2023 до нього, коносаментом №HS123010705 від 28.01.2023, рахунком на оплату №220 від 23.02.2023, виставленим експедитором 1, платіжною інструкцією №2214 від 23.02.2023, виданою позивачем, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №222 від 23.02.2023, складеним між експедитором 1 та позивачем, довідкою про транспортні витрати №06-03/23 від 06.03.2023, виданою експедитором 1, договором транспортного експедирування №01.03.2023/1099 ОД від 01.03.2023, укладеним між експедитором 2 та позивачем, та заявкою №10465 від 03.03.2023 до нього, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №10465 від 14.03.2023, рахунком №TG150323001 від 15.03.2023, виданим експедитором 2, платіжною інструкцією №2215 від 15.03.2023, виданою позивачем, та довідкою про транспортні витрати по доставці вантажу №10465 від 14.03.2023, виданою експедитором 2, та не викликають у суду сумнів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність контролюючим органом, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару.

Водночас, колегія суддів вважає, що позивач надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, згідно з переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, які ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, які підтверджують заявлену митну вартість товару.

При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час апелянтом ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів недостовірності заявленої Товариством вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено наявності передбачених частиною третьою чи четвертою ст. 53 Митного кодексу України підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а саме відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, відповідачем не наведено переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані позивачем документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинно також бути наведено пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначено докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

При цьому, в частині розподілу судових витрат апеляційна скарга не містить жодних доводів, а тому суд апеляційної інстанції не вважає за необхідне надавати оцінку рішенню суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто, прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 06.02.2025р.)