Справа № 520/33911/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 р. Справа № 520/33911/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 13.12.24 у справі № 520/33911/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі також відповідач) про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції під час прийняття ухвали не врахував того, що свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України, видані до набрання чинності цим Законом, є чинними і не підлягають обміну або заміні. Зазначає, що в даному випадку суд першої інстанції не був позбавлений можливості залишити позовну заяву без руху та витребувати у позивача докази на підтвердження його повноважень щодо підписання позовної заяви.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом установлено, що 10 грудня 2024 року до Харківського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка підписана представником позивача адвокатом Дубровською Оленою Миколаївною.

На підтвердження повноважень адвокатом додано ордер серії АО №1154286 від 10 грудня 2024 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу з тих підстав, що в ордері не заповнено обов`язкові реквізити, а саме: не зазначено номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не надано належного документу на підтвердження своїх повноважень, відповідно не підтверджено право підпису позову у справі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, визначених п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України, для повернення позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Приписами частини 1 статті 57 КАС України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з частиною 4 статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Частиною четвертою статті 59 КАС України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 за № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI), який набув чинності 05.08.2012, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (ч. 2 ст. 26 Закону № 5076-VI).

Пунктом 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 за № 41 (далі - також Положення № 41) передбачено, що ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Перелік реквізитів, які має містити ордер визначені у пункті 12 Положення. Так, підпунктом 12.5 пункту 12 Положення визначено ордер має містити прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане.

Як убачається з матеріалів справи, до позовної заяви на підтвердження повноважень здійснювати в суді представництво інтересів ОСОБА_1 адвокат Дубровська О. М. додала ордер серії АО №1154286 від 10 грудня 2024 року, у якому зазначено, що надання правничої допомоги здійснюється на підставі: договору про надання правової допомоги від № 138 від 26 серпня 2024 року. Також зазначено реквізити свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Особливість обставин цієї справи полягає у тому, що адвокат Дубровська О. М. відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 348 набула статус адвоката з 05.06.2001. Інформація про адвоката відображається в Єдиному реєстрі адвокатів України.

На вказаних обставинах наголошує сторона позивача в апеляційній скарзі та вказує про об`єктивну неможливість зазначення реквізитів посвідчення адвоката, позаяк Закон України «Про адвокатуру» від 19.12.1992 за № 2887-ХІІ, у період дії якого набув статусу адвоката представник позивача Дубровська О. М., не передбачав видачу посвідчення адвоката України разом зі свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Ураховуючи означені пояснення представника позивача, колегія суддів уважає недостатніми встановлені судом першої інстанції обставини, щоб уважати, що ордер має істотні недоліки, які виключають можливість прийняття його як доказу повноважень адвоката Дубровської О. М. діяти від імені позивача.

Так, станом на 12.03.2004 правові засади організації і здійснення адвокатської діяльності в Україні визначав Закон України «Про адвокатуру» від 19.12.1992 за № 2887-ХІІ (далі Закон № 2887-ХІІ), який втратив чинність на підставі Закону № 5076-VI.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2887-ХІІ адвокатом може бути особа, яка має вищу юридичну освіту, підтверджену дипломом України або відповідно до міжнародних договорів України дипломом іншої країни, стаж роботи у галузі права не менше двох років, володіє державною мовою, склала кваліфікаційні іспити, одержала в Україні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняла Присягу адвоката України.

Статтею 15 цього Закону передбачено, що при видачі кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю особа, якій вручено це свідоцтво, приймає Присягу адвоката України.

Отже, положеннями Закону № 2887-ХІІ не передбачалася видача посвідчення адвоката, а документом, що підтверджує статус адвоката, було свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Із набранням чинності 05.07.2012 Закону № 5076-VI, види документів, які підтверджують статус адвоката розширено.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 5076-VI особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Водночас, відповідно до пункту 2 розділу Х «Перехідні положення» Закону № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зберігається за особами, які отримали таке право до набрання чинності цим Законом. Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України, видані до набрання чинності цим Законом, є чинними і не підлягають обміну або заміні.

Отже, хоча інформація про посвідчення адвоката є обов`язковим реквізитом ордеру відповідно до приписів Положення № 41, проте приписи цього Положення не можуть передбачати усіх ситуацій та обставин, які можуть виникнути з об`єктивних причин, коли така інформація, як-от у ситуації представника позивача, не може бути зазначена адвокатом. Проте це не може перешкоджати такій особі здійснювати адвокатську діяльність.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що представником позивача адвокатом Дубровською О. М., у цьому випадку надано достатні докази на підтвердження її повноважень здійснювати представництво Чоботарьової Л. В. у суді, як і на підтвердження статусу адвоката, інформацію про якого суд першої інстанції не був позбавлений можливості перевірити в Єдиному реєстрі адвокатів України.

На думку колегії суддів подані адвокатом Дубровською О. М. документи на підтвердження її повноважень виключають будь-які сумніви стосовно справжності та чинності таких повноважень на момент вчинення процесуальної дії щодо подання та підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 .

Стосовно посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.04.2020 у справі № 640/687/19, від 17 червня 2022 року у справі № 380/13109/21, то колегія суддів звертає увагу, що ці висновки не є релевантними до обставин цієї справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

За обставин цієї справи суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність/відсутність у представника позивача повноваження представляти інтереси останнього, занадто формально підійшов до оцінки обставин цієї справи, в результаті чого позбавив позивача права на звернення до суду з позовом.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 26 вересня 2023 року у справі № 120/3230/23.

За наведеного правового регулювання суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню в справі.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.

За змістом ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 у справі № 520/33911/24 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк