Справа № 240/9430/19
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9430/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

04 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Ястремської Л.В.

представника відповідача: Баліцького О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Житомирським окружним адміністративним судом розглядалася адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо повторного розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідно до чинного законодавства, щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населеного пункту, згідно доданих до справи матеріалів.

За результатами розгляду справи прийнято рішення суду від 08.10.2019, яким позов задоволено частково.

У зв`язку із набранням законної сили рішенням 26.11.2019 Житомирським окружним адміністративним судом надіслано на адресу позивача виконавчий лист №3320 2019 р.

Ухвалою суду від 18.12.2023 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №204/9430/19 відмовлено.

Відповідно до ухвали суду від 22.04.2024 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю відмовлено.

23.10.2024 від представника позивача надійшла до суду заява, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вільшанської сільської ради від 15.04.2021 №1009 "Про надання дозволу на розробку ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність", враховуючи абсолютну норму чинного законодавства щодо вирішення спірного питання, а саме: п.п.2 п.7 статті 13 Законну України "Про судоустрій та статус суддів";

- зобов`язати Вільшанську сільську раду Житомирського району Житомирської області, правонаступника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області подати звіт про виконання судового рішення у встановлений строк щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили за виконавчим листом від 08.11.2019 за №3320 2019р. продовженого виконавчим листом №20106 2022р. від 09.08.2022, в яких чітко зазначено предмет спору;

- відповідно до статті 151 КАС України здійснити забезпечення виконання рішення суду шляхом заборони боржнику вчиняти дії, що стосуються предмета спору за виконавчим листом від 08.11.2019 за №3320 2019р., продовженого виконавчим листом №20106 2022 р. від 09.08.2022;

- надати позивачу право виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку відповідно до виконавчого листа від 08 листопада 2019 року за №3320 2019р. продовженого виконавчим листом №20106 2022р. від 09.08.2022 незалежно від дії воєнного стану, адже відповідні правовідносини виникли за три роки до введення його дії,

В обґрунтування поданої заяви, представник позивача вказала, що відповідач подав на сесію Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області для розгляду заяву, яка позивачем не подавалася. Вважає прийняте за результатами її розгляду рішення від 15.04.2021 №1009 "Про надання дозволу на розробку ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки є незаконним та прийняте всупереч п.п.2 п.7 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та на основі заяви, яку позивач не подавав, і яка не є предметом виконавчого листа №20106 2022р. від 09.08.2022. Крім того наголошує, що без відома позивача незаконно подано від його імені: заяву сертифікованому інженеру-землевпоряднику, який виготовив загальний проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства (01.03) загальною площею - 11,8184 га на шість осіб, заяву на затвердження даного проекту та заяву до державного реєстратора речових прав про реєстрацію права власності. Звертає увагу суду, що відповідач оформив позивачу правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка знаходиться в іншому населеному пункті та має найнижчу придатність для сільськогосподарського виробництва.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у задоволенні заяви представниці ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити її заяву від 23.10.2024.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Так, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17.

Крім того, ч.8 ст.382 КАС України визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, відповідно до якого учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. З набранням чинності нової редакції КАС України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Тобто, встановлення судового контролю не є прямим обов`язком суду за наявності відповідного звернення сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

При цьому, вимоги статті 382 КАС України не ставлять в залежність можливість позивача звернутися до суду з заявою про встановлення судового контролю з умовою перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби, адже суд наділений повноваженнями встановити судовий контроль не лише після ухвалення рішення, а й під час прийняття рішення у справі.

Із матеріалів справи слідує, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 у даній справі позов задоволено частково, визнано протиправною, скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у клопотанні ОСОБА_1 , оформленому листом №К-2775/0-1848/0/22-19 від 14.06.2019 та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути питання надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 2 га, що знаходиться за межами населеного пункту, згідно з нормами Земельного кодексу України та з урахуванням висновків суду і встановлених обставин справи.

У свою чергу, Вільшанською сільською радою Житомирського району Житомирської області, як правонаступником Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та розпорядником спірної ділянки, прийнято рішення №1009 від 15.04.2021, яким розглянуто питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою та надано такий дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно з КВЦПЗ 01.03), яка розташована за адресою: за межами с.Галіївка (кад.номер :04:000:0244) на території Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до розробника документації із землеустрою, який відповідає вимогам закону, для виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з наступним його погодженням у передбаченому законодавством порядку.

У подальшому, рішенням Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1289 від 31.05.2021, в тому числі ОСОБА_1 затверджено, проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (01.03) загальною площею 1,9698 га, яка розташована за межами с.Галіївка Житомирського району Житомирської області та передано йому у власність таку земельну ділянку.

Отже, судове рішення в частині зобов`язального характеру виконане шляхом надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 2 га, що знаходиться за межами населеного пункту розглянуто. Зокрема, Вільшанська сільська рада Житомирського району Житомирської області, як правонаступник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та розпорядник спірної ділянки, прийняла рішення №1009 від 15.04.2021, яким розглянула питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою та надала такий дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно з КВЦПЗ 01.03), яка розташована за адресою: за межами с.Галіївка (кад.номер :04:000:0244) на території Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Колегія суддів наголошує, що застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст.383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.

У даному випадку представниця позивача звернулася до суду із вимогами в порядку статті 383 КАС України, обґрунтовуючи необхідність визнання протиправним та скасування рішення Вільшанської сільської ради від 15.04.2021 №1009 "Про надання дозволу на розробку ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" з підстав його прийняття без відома позивача за результатами незаконно поданої від його імені заяви.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що при встановленні неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій, важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності та/або дії, її фактичні підстави, а також шкідливість/протиправність для прав та інтересів заінтересованої особи.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що при виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Після закінчення наданого строку, державний виконавець перевіряє виконання рішення суду. У разі невиконання рішення суду, державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу, вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання рішення державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу та попередження про кримінальну відповідальність, після чого звертається до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення за ст. 382 Кримінального кодексу України.

Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано суду доказів, що державним виконавцем використано всі передбачені чинним законодавством засоби щодо належного та повного виконання судового рішення, а відтак, звернення позивача із заявою в порядку ст.383 КАС України до суду є передчасним, оскільки повнота та правомірність виконання рішення суду у порядку Закону України "Про виконавче провадження" першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.

У разі безпідставного подання будь-яких заяв від імені особи, така особа може звернутися до відповідних органів із заявою про вчинення таких правопорушень, з метою захисту порушених прав та інтересів.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що подана заява не підлягає задоволенню.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст.325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 лютого 2025 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.