Справа № 520/21919/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 р. Справа № 520/21919/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Вінницької митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., повний текст складено 29.10.24 по справі № 520/21919/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Опцион Плюс"

до Вінницької митниці

про визнання протиправними і скасування рішень, карток відмови

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати:

- рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року та картку відмови № UA401060/2024/000104 від 09.07.2024 року;

- рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000034/2 від 15.07.2024 року та картку відмови №UA401060/2024/000111 від 15.07.2024 року;

- рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року та картку відмови №UA401060/2024/000114 від 16.07.2024 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року та картку відмови № UA401060/2024/000104 від 09.07.2024 року. Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000034/2 від 15.07.2024 року та картку відмови №UA401060/2024/000111 від 15.07.2024 року. Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року та картку відмови №UA401060/2024/000114 від 16.07.2024 року. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" (пр. Героїв Харкова, буд. 273, м. Харків, 61046, код ЄДРПОУ - 44290406) сплачену суму судового збору у розмірі 29580 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят) грн 61 коп. та суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної митної служби України (вул. Лебединського, буд. 17, м. Вінниця, 21034, код ЄДРПОУ - 43997544).

Вінницька митниця , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає рішення таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, під час винесення даного рішення про коригування митної вартості у митниці були усі законні підстави для виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості у вищенаведеному випадку. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. В обґрунтування правомірності дій Митниці під час здійснення процедури контролю правильності визначення вартості товару за вищевказаною митною декларацією посилається на постанови Верховного Суду України від 30.06.2015 №21-591а15, від 15.05.2018 у справі №809/1260/17, від 31 березня 2015 року справа № 21-127а15 та постанови Верховного суду від 04 серпня 2021 року у справі №520/3421/19, від 04 серпня 2021 року у справі №520/4787/19. Звертає увагу суду на те, що митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття правомірного рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням інших визначених законодавством принципів, строків, та урахуванням прав суб`єкта ЗЕД. Судом першої інстанції вказаним обставинам надано не правильну правову оцінку. З огляду на це, вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 року по даній справі є помилковим, незаконним та необґрунтованим. Також, не погоджується з висновком суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. , оскільки суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірним. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 та від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19. Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок митниці має бути встановлено не тільки, що рішення, ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумним і виправданим. Також, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану сторін, вважає, що в даному випадку визначена вартість відшкодування вартості на правничу допомогу є явно не співмірною зі складністю конкретної судової справи, оскільки, справи даної категорії є типовими, нормативна база, що регулює вказане питання, а також судова практика вищих судів по справах даної категорії є усталеною. Зауважує, що розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, в ухвалі про відкриття провадження у даній справі судом зазначено, що адміністративна справа за даним позовом є справою незначної складності. Вказана позиція Вінницької митниці не була взята до уваги, тому вважає, що в даному випадку визначений судом розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. є не обґрунтованим і надміру завищеним. Просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 року та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» в задоволенні позовних вимог.

ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Вказує , що в апеляційній скарзі не обґрунтовано ані те, яке з положень не було застосовано судом першої інстанції, що підлягало застосуванню, ані те, яке саме положення закону було неправильно розтлумачено судом першої інстанції, цього апелянт не вказує та не конкретизує, обмежується лише твердженням про нібито порушення норм матеріального права, що не є належним обґрунтуванням вимог апелянта Порушення норм процесуального права Апелянт ніяк не аргументує взагалі. Вказує , що позивачем надано відповідачу всі необхідні документи для підтвердження митної вартості задекларованого товару, тому підстави для витребування додаткових документів, як і коригування за другорядним методом відсутні. Позивачем надано відповідачу документи, які у сукупності виключають розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять достатні відомості про складові митної вартості. Відповідачем не виконано обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості. Отже, коригування митної вартості здійснено всупереч положенням МК України, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, а тому апеляційну скаргу має бути залишено без задоволення, а Рішення без змін. Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає , що відповідачем не враховано, що порядок обчислення гонорару здійснюється не тільки у погодинній оплаті, а й шляхом фіксованого розміру, встановленому у договорі про надання правової допомоги. Враховуючи скасування Карток відмови та спірних Рішень про коригування Вінницької митниці, якими відкориговано митну вартість товару в бік збільшення на загальну суму 1 366 440,37 грн, то зафіксований сторонами розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн. складає явно менше 10% від ціни позову (до 5%). Таким чином, розмір на оплату послуг представника Позивача є визначеним, зафіксованим та документально підтвердженим; судом першої інстанції обґрунтовано здійснено розподіл судових витрат, а тому доводи Відповідача в цій частині також підлягають відхиленню. У своєму Рішенні судом першої інстанції вже зроблено висновок щодо необхідності присудження витрат на правничу допомогу у меншому розмірі, ніж зафіксовано сторонами у договорі № б/н від 26.07.2024, а саме - 10 000,00 грн, враховано заперечення Відповідача під час провадження в суді першої інстанції. Відповідач, заперечуючи проти і так вже зменшеної суми присудженої правової допомоги, фактично намагається нівелювати правовий зміст як договору № б/н від 26.07.2024, так і Рішення суду. Просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу Вінницької митниці без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 року у справі № 520/21919/24 без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа .

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що 15.05.2023 між позивачем, в якості покупця, та NOVINO TRADING LIMITED, в якості постачальника, укладено контракт № NTL20230515.

Додатковою угодою № б/н від 19.04.2024 до вказаного вище контракту між позивачем та NOVINO TRADING LIMITED доповнено статтю 3 контракту.

Статтею 1 контракту визначено, що: За цим договором Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві товари сорту (далі Товар). Покупець зобов`язується оплатити Товар відповідно до умов цього договору. Постачальник гарантує, що Товар належить йому на праві власності, не знаходиться в заставі, не заарештований, не є предметом претензій третіх осіб.

Згідно із абз. 2 ст.2 контракту встановлено, що загальна кількість і асортимент поставленого товару складається з партій товару, кількість яких визначається в інвойсі на кожну поставку. Відповідно до ст. 3 контракту поставка товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі. Відповідно до абз. 2 ст. 5 контракту сторони домовилися, що оплата товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу - три місяці з моменту поставки (митного оформлення), можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд покупця.

Також зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів встановлено, що 08.07.2021 між Приватним підприємством НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ, в якості виконавця, і позивачем, в якості замовник, укладено договір про надання послуг по декларуванню товарів № 08/07-21, п. 1.1 договору № 08/07-21 якого передбачено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується за обумовлену плату і в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів (далі товарів) Замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у митницях України, а також надавати інші, пов`язані із зовнішньоекономічною діяльністю замовника, послуги.

На виконання умов договору № 08/07-21 декларантом було подано до Вінницької митниці:

-08.07.2024 року - електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 24UA29U5 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно контракту;

-15.07.2024 року - електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 24UA26U7 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно контракту;

-16.07.2024 року - електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 24UA12U3 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно контракту.

Зі змісту позовної заяви встановлено доводи представника позивача стосовно того, що на підтвердження заявленої в митній декларації № 24UA29U5 від 08.07.2024 року інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 36421,20 доларів США, разом із декларацією було подано наступні документи: пакувальний лист (Packing list) № б/н від 15.04.2024 року; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року; коносамент (Bill of lading) № 71 від 19.04.2024 року; автотранспортна накладна (Road consignment note) № 1458 від 28.06.2024 року; декларація (Dispatch note model T1) 24ROCT1900E12098L5 від 02.07.2024 року; декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року; прейскурант (прайс-лист) виробника товару № NTR20240306/1 від 06.03.2024 року (з перекладом); висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-15/07-2024 від 04.07.2024 року; розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року (з перекладом); доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 19.04.2024 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023 року; договір про надання послуг по декларуванню товарів № 08/07-21 від 08.07.2021 року; видаткова накладна №NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року (з перекладом); відвантажувальна специфікація № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року (з перекладом); комерційна пропозиція №NTL20230501 від 01.05.2023 року (з перекладом); лист №06/14-1 від 14.06.2024 року з інформацією від ТОВ ОПЦИОН ПЛЮС, що страховка не здійснювалася; лист №06/14-2 від 14.06.2024 року з інформацією від ТОВ ОПЦИОН ПЛЮС, що вантаж не підлягає процедурі ліцензування під час імпорту; лист №NVLOP240415/1-1 від 15.04.2024 року з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); лист №NVLOP240415/1-2 від 15.04.2024 року з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); лист №NVLOP240415/1-3 від 15.04.2024 року з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); лист №NVLOP240415/1-4 від 15.04.2024 року з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); лист №NVLOP240415/1-5 від 15.04.2024 року з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб не було отримано (з перекладом); якісний опис №NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року (з перекладом).

На підтвердження заявленої в митній декларації № 24UA26U7 від 15.07.2024 року інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 37783,45 доларів США, разом із декларацією було подано наступні документи: пакувальний лист (Packing list) № б/н від 25.04.2024 року; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року; коносамент (Bill of lading) № COSU від 02.05.2024 року; автотранспортна накладна (Road consignment note) № 7230 від 09.07.2024 року; декларація (Dispatch note model T1) № 24PL322010NU6TLX49 від 10.07.2024 року; декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року; прейскурант (прайс-лист) виробника товару № NTR20240306/27 від 06.03.2024 року (з перекладом); висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-47/07-2024 від 12.07.2024 року; розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року (з перекладом); доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 19.04.2024 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023 року; договір про надання послуг по декларуванню товарів № 08/07-21 від 08.07.2021 року; видаткова накладна №NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року (з перекладом); відвантажувальна специфікація №NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року (з перекладом); комерційна пропозиція №NTL20230501 від 01.05.2023 року (з перекладом); лист №06/21-1 від 21.06.2024 року з інформацією від ТОВ ОПЦИОН ПЛЮС, що страховка не здійснювалася; лист №06/21-2 від 21.06.2024 року з інформацією від ТОВ ОПЦИОН ПЛЮС, що вантаж не підлягає процедурі ліцензування під час імпорту; лист №NVLOP240425/1-1 від 25.04.2024 року з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); лист №NVLOP240425/1-2 від 25.04.2024 року з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); лист №NVLOP240425/1-3 від 25.04.2024 року з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); лист №NVLOP240425/1-4 від 25.04.2024 року з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); лист №NVLOP240425/1-5 від 25.04.2024 року з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб не було отримано (з перекладом); якісний опис №NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року (з перекладом).

На підтвердження заявленої в митній декларації № 24UA12U3 від 16.07.2024 року інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 41325,26 доларів США, разом із декларацією було подано наступні документи: пакувальний лист (Packing list) № б/н від 30.04.2024 року; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року; коносамент (Bill of lading) № 42 від 08.05.2024 року; автотранспортна накладна (Road consignment note) № 6392 від 10.07.2024 року; декларація (Dispatch note model T1) № 24PL322080NS6TM6J7 від 10.07.2024 року; декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року; прейскурант (прайс-лист) виробника товару № NTR20240306/37 від 06.03.2024 року (з перекладом); висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-59/07-2024 від 15.07.2024 року; розрахунок ціни (калькуляція) № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року (з перекладом); доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 19.04.2024 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023 року; договір про надання послуг по декларуванню товарів № 08/07-21 від 08.07.2021 року; видаткова накладна № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року (з перекладом); відвантажувальна специфікація № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року (з перекладом); комерційна пропозиція № NTL20230501 від 01.05.2023 року (з перекладом); лист № 07/08-1 від 08.07.2024 року з інформацією від ТОВ ОПЦИОН ПЛЮС, що страховка не здійснювалася; лист № 07/08-2 від 08.07.2024 року з інформацією від ТОВ ОПЦИОН ПЛЮС, що вантаж не підлягає процедурі ліцензування під час імпорту; лист № NVLOP240430/2-1 від 30.04.2024 року з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); лист № NVLOP240430/2-2 від 30.04.2024 року з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); лист № NVLOP240430/2-3 від 30.04.2024 року з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); лист № NVLOP240430/2-4 від 30.04.2024 року з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); лист № NVLOP240430/2-5 від 30.04.2024 року з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб не було отримано (з перекладом); якісний опис № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року (з перекладом).

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачем було відмовлено у митному оформленні вищезазначених митних декларацій, винесені картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також рішення про коригування митної вартості товарів.

Так, з наявних в матеріалах справи копій доказів встановлено, що 09.07.2024 року відповідачем стосовно електронної митної декларації № 24UA29U5 було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA401060/2024/000029/2, зі змісту якого вбачається зазначення про таке: У відповідності до вимог пункту 5 статті 55 Митного кодексу України та пункту 4 статті 57 Митного кодексу України (далі МКУ) проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Результати проведеної консультації наведено у електронному повідомленні, направленим декларанту. Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.: 54, 55, 57-59 МКУ: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема: - наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству; - декларантом не надана митна декларація країни відправлення; - наданий до митного оформлення прайс - лист № NTR20240306/1. від. 06.03.2024. є по суті для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо Товариству з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" та не відображає дійсну вартість у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Так відповідно до ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеним законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуги, який адресований невизначеному колу покупців; - відсутній транспортний договір щодо морського перевезення згідно коносаменту 71 від 19.04.2024 р.; - відсутні банківські/платіжні документи, що підтверджують факт оплати морського перевезення згідно коносаменту 71 від 19.04.2024р.; - в інвойсі № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 р. не зазначені умови оплати; - наданий до митного оформлення висновок експерта 20-15/07-2024 від 04.07.2024 р. взято митницею до уваги, але він не може слугувати підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів, через невідповідність вимогам ст. 12 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001 № 2658-ІІІ зі змінами та пп. 56-60 Національного стандарту №1 Загальні засади оцінки майна та майнових прав, затверджений Постановою КМУ від 10.09.2003 №1440 зі змінами; - відсутній договір та заявка про перевезення, з перевізником, що зазначений в CMR від 28.06.2024 р. № 1458; - відсутні транспортні довідки, рахунки; а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.3 ст.53 МКУ; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари. При прийнятті даного Рішення застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з тієї ж країни (регіону) і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, не відповідає заявленому. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості містять розбіжності та неточності, не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена, відповідно до пп.2, 3 ст. 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Визначити митну вартість за другорядними методами (ст.62 та ст.63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Відповідно до п.1 ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість буде визначена за резервним методом згідно ст. 64 МКУ. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Таким чином, між митним органом та декларантом проведені консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органу. Товар № 1. Джерелом числового значення митної вартості товару є ЕМД від 18.06.2024р. № UA401060 /2024/ 009549, за якою оформлено приблизно однакову кількість товару (вага нетто 10340 кг) у максимально наближений час за резервним методом ідентичний товар: 1.Трикотажне полотно поперечно в`язане, виготовлено з синтетичних волокон 100% поліестер, пофарбована в різні кольори. При виробництві тканини еластомірні і гумові нитки не використовувалися. Пропитки, дублювання та покриття пластмасами, що спостерігаються неозброєним оком, відсутнє. Загальна максимальна і мінімальна ширина 150 (+/-5)см, загальна максимальна і мінімальна ширина (по фону) між пругами 145 (+/-5) см: Fabricart. MFR240220AR-33507,00м. Поверхнева щільність складає 210 (+/-10) г/м2Fabric art. MFR231211AR-3795,00м. Поверхнева щільність складає 270 (+/-10) г/м2Fabric art. MFR240222GD-1151,00м. Поверхнева щільність складає 160 (+/-10) г/м2. Виробник ZHEJIANG FANTASY INTERNATIONAL TRADE CO., LTD. Торговельна марка Artel Tex, Grand Textile Країна виробництва CN та складає 3,97 USD за кг.

У зв`язку з прийняттям вказаного рішення про коригування митної вартості товару митним органом було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401060/2024/000104 від 09.07.2024 року.

Через винесення відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401060/2024/000104 від 09.07.2024 року та з метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому ч. 7 ст.55 та ч. 2 ст. 263 Митного кодексу України, декларант з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію ІМ 40 ДЕ МД № 24UA89U2, додатково було сплачено різницю між сумами платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, у розмірі 431230,61 грн.

Також під час розгляду справи встановлено, що 15.07.2024 року відповідачем стосовно електронної митної декларації № 24UA26U7 було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA401060/2024/000034/2, зі змісту якого вбачається зазначення про таке: У відповідності до вимог п.5 ст. 55 та п.4 ст.57 Митного кодексу України проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Згідно п.5 ст.54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, зокрема, має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Згідно п.2 ст.52 Митного кодексу України декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.: 54, 55, 57-58 Митного кодексу України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари: статтею 5 контракту від 15.05.2023 NTL20230515 передбачена можливість як після оплати, так і передоплати, разом з тим, в інвойсі відсутні відомості щодо форми та термінів оплати. Відповідно до статті 49 МКУ, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, проте банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, у графі 44 МД відсутні та на вимогу митного органу до митного оформлення не надані; - наданий до митного оформлення висновок експерта № 20-47/07-2024 від 12.07.2024 взято митницею до уваги, але він не може слугувати підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів, через невідповідність вимогам ст. 12 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001 № 2658-ІІІ зі змінами та пп. 56-60 Національного стандарту №1 Загальні засади оцінки майна та майнових прав, затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 №1440 зі змінами; - наданий до митного оформлення прайс-лист є по суті офертою для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо ТОВ "ОПЦИОН ПЛЮС" та не відображає дійсну вартість у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Так відповідно до ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеним законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуги, який адресований невизначеному колу покупців. Окрім того, у наданому документі не зазначено конкретної одиниці виміру чи погонні метри, чи квадратні метри. - Згідно частини 2 статті 3 контракту, умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі. Заявлені в інвойсі умови поставки - CPT Харків, Україна, разом з тим, частиною 3 статті 3 контракту обумовлено, що постачальник зобов`язаний завантажити товар на борт судна в порту навантаження в зазначену дату або в узгоджений період, а такі умови контракту відповідають умовам поставки згідно Інкотермс FOB порт країни відправлення (Китай). Окрім того, статтею 7 приймання та передача товару контракту № NTL20230515 визначено, що передача товару здійснюється в порту призначення, узгодженому сторонами. Портом призначення, згідно наданого коносаменту № COSU, є Гданськ, Польща. Вищенаведене суперечить задекларованим умовам поставки CPT Харків та може свідчити про не включення у ціну товару вартості транспортних витрат у повному обсязі - наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству; а також, у зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених ст.53 МКУ: документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; додаткові угоди до контракту; банківські платіжні документи. При прийнятті даного рішення застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з тієї ж країни (регіону) і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, не відповідає задекларованому. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості містять розбіжності та неточності, не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена, відповідно до пп.2, 3 ст. 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Визначити митну вартість за другорядними методами (ст.62 та ст.63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Відповідно до п.1 ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість буде визначена за резервним методом згідно ст. 64 МКУ. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Таким чином, між митним органом та декларантом проведені консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органу. Джерелом числового значення митної вартості товару №1 є МД від 20.04.2024 №UA408020/2024/021280, за якою у максимально наближений час за основним методом оформлено товар Полотно трикотажне поперечно в`язане, без ворсу, пофарбоване: Тканина із синтетичних волокон у рулонах Країна виробництва : CN. та складає 3,97 USD за кг. Джерелом числового значення митної вартості товару №2 є МД від 03.05.2024 №UA401060/2024/007071, за якою у максимально наближений час за резервним методом оформлено товар Текстильний матеріал просочений акриловим просоченням. Виготовлений з синтетичних комплексних поліефірних ниток на 100 %. Загальна максимальна і мінімальна ширина 150 (+/-5) см., загальна максимальна і мінімальна ширина (по фону) між пругами 145. Виробник NOVINO TRADING LTD та складає 3,97 USD за кг. В результаті консультації декларанту роз`яснено, що згідно з п. 3 ст.52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом Держмитслужби; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст. 55 МКУ. Також роз`яснюється право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду.

У зв`язку з прийняттям вказаного рішення про коригування митної вартості товару митним органом було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401060/2024/000111 від 15.07.2024 року.

Через винесення митним органом картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401060/2024/000111 від 15.07.2024 року та з метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому ч. 7 ст.55 та ч. 2 ст. 263 Митного кодексу України, декларант з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію ІМ 40 ДЕ МД № 24UA68U3, додатково було сплачено різницю між сумами платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, у розмірі 453789,15 грн.

Також 16.07.2024 року відповідачем стосовно електронної митної декларації № 24UA12U3 було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA401060/2024/000038/2, зі змісту якого вбачається зазначення про таке: У відповідності до вимог пункту 5 статті 55 Митного кодексу України та пункту 4 статті 57 Митного кодексу України (далі МКУ) проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Результати проведеної консультації наведено у електронному повідомленні, направленим декларанту. Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.: 54, 55, 57-59 МКУ: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (зокрема: - наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству; - декларантом не надана митна декларація країни відправлення; - наданий до митного оформлення прайс - лист № NTR20240306/37 від 06.03.2024 є по суті для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо Товариству з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" та не відображає дійсну вартість у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Так відповідно до ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеним законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуги, який адресований невизначеному колу покупців; - відсутній транспортний договір щодо морського перевезення згідно коносаменту 42 від 08.05.2024 р.; - відсутні банківські/платіжні документи, що підтверджують факт оплати морського перевезення згідно коносаменту 42 від 08.05.2024р..; - в інвойсі № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 р. не зазначені умови оплати; - наданий до митного оформлення висновок експерта 20-59/07-2024 від 15.07.2024 р. взято митницею до уваги, але він не може слугувати підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів, через невідповідність вимогам ст. 12 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001 № 2658-ІІІ зі змінами та пп. 56-60 Національного стандарту №1 Загальні засади оцінки майна та майнових прав, затверджений Постановою КМУ від 10.09.2003 №1440 зі змінами; - відсутній договір та заявка про перевезення, з перевізником, що зазначений в CMR від 10.07.2024 р. № 6392; - відсутні транспортні довідки, рахунки; а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.3 ст.53 МКУ; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари. При прийнятті даного рішення застосовані Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з тієї ж країни (регіону) і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, не відповідає заявленому. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості містять розбіжності та неточності, не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена, відповідно до пп.2, 3 ст. 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Визначити митну вартість за другорядними методами (ст.62 та ст.63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Відповідно до п.1 ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість буде визначена за резервним методом згідно ст. 64 МКУ. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Таким чином, між митним органом та декларантом проведені консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органу. Товар № 1. Джерелом числового значення митної вартості товару є ЕМД від 13.05.2024р. № UA204060/2024/ 003023, за якою оформлено приблизно однакову кількість товару (вага нетто 10340 кг) у максимально наближений час за резервним методом ідентичний товар: №1 Трикотажне полотно поперечнов`язане, виготовлено з синтетичних волокон, пофарбоване - тканина синтетична (склад волокон 100% поліестер), просочення, дублювання та покриття пластмасами відсутнє, при виробництві тканини еластомірні та гумові нитки не використовувалися, може використовуватися в клінінговому сервісі: Fabric/Тканина. Всього 472 рулони. Виробник: SHAOXING HUAQI TEXTILE CO., LTD, торговельна марка: SHT. Країна виробництва CN та складає 3,96 USD за кг. Товар № 2 джерелом числового значення митної вартості товару є ЕМД від 03.07.2024 р. № UA205180/2024/010555, за якою оформлено приблизно однакову кількість товару (вага нетто 10340 кг) у максимально наближений час за резервним методом ідентичний товар: 1. Текстильні матеріали, з покриттям або дубльовані пластмасами, просочені, в асортименті: Fabric /Тканина - 649414 м. Тканина поставляється в картонних коробках, на картонній втулці, запаковано в термоусадочну плівку. Всього 1024 картонних коробки. Торговельна марка: Галеон Виробник: Bm-Up-Textile LTD Країна виробництва: CN, Китай та складає 3,97 USD за кг.

У зв`язку з прийняттям вказаного рішення про коригування митної вартості товару митним органом було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401060/2024/000114 від 16.07.2024 року.

Через винесення митним органом картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401060/2024/000114 від 16.07.2024 року та з метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому ч. 7 ст.55 та ч. 2 ст. 263 Митного кодексу України, декларант з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію ІМ 40 ДЕ МД № 24UA34U0, додатково було сплачено різницю між сумами платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, у розмірі 481420,61 грн.

Позивач, вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними, прийнятими із порушенням порядку, передбаченого митним законодавством та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що під час розгляду справи відповідачем не підтверджено правомірності рішень про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року, №UA401060/2024/000034/2 від 15.07.2024 року та №UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року, у зв`язку з чим останні підлягають скасуванню. З огляду на обставини того, що картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401060/2024/000104 від 09.07.2024 року, №UA401060/2024/000111 від 15.07.2024 року та №UA401060/2024/000114 від 16.07.2024 року були прийняті на підставі рішень про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року, №UA401060/2024/000034/2 від 15.07.2024 року та №UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року відповідно, то суд першої інстанції дійшов до висновку, що такі картки підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частини 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 ст. 50 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 ст. 52 глави 8 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 глави 8 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частина 2 ст. 53 МК України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас - листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 ст. 54 МК України).

Пунктом 2 частини 4 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту визначені ст. 57 МК України. Згідно даної статті такими методами є: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 4-5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Відповідно до ч.ч. 2-7 ст. 59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать Законам України і є сумісними з відповідними приписами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Відповідно до п.п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Крім того, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598).

Тобто, вимоги вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів. Крім того, згідно Правил, митний орган повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувались ним при коригуванні митної вартості за резервним методом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 р. у справі № 520/2000/19.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. у справі № 2040/6019/18, від 20.06.2023 р. у справі № 1.380.2019.006247.

Колегія суддів зазначає, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 року по справі № 815/5791/17.

Так, з матеріалів справи вбачається, що для митного оформлення позивачем були надані посадовим особам відповідача документи, які відображені вище.

При декларуванні товарів позивач визначив їх митну вартість виходячи саме з умов Контракту.

Також, матеріали справи свідчать , що позивач на отримані запити митниці направив листи з інформацією та поясненнями стосовно запитаної інформації та поставки товару.

У ході судового розгляду судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення митного органу про коригування митної вартості прийняті з огляду на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, не надано всіх витребуваних додаткових документів.

Отже, надаючи оцінку підставам, що покладені в основу оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у поданих до відповідача документах на підтвердження митної вартості містяться всі складові для підтвердження митної вартості: вартість товару дол. США/м вказана у вже наявних у відповідача прайс-листах №NTR20240306/1 від 06.03.2024 року, № NTR20240306/27 від 06.03.2024 року, № NTR20240306/37 від 06.03.2024 року.

Загальна вартість товару, що відображена в митних деклараціях, підтверджена вже наявними у відповідача інвойсами № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року, № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року, № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року.

Інвойсами № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року, № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року, № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року визначено умову поставки CPT, що підтверджує включення витрат на транспортування у вартість товару. Додатково це підтверджено також і вже наявними у відповідача листами постачальника №NVLOP240415/1-1 від 15.04.2024 року, №NVLOP240425/1-1 від 25.04.2024 року, № NVLOP240430/2-1 від 30.04.2024 року відповідно до яких вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару.

Тобто, інвойсами № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року, № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року, № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року підтверджено умову поставки СРТ, відповідно до якої витрати на транспортування включено у вартість товару, а також підтверджено і вартість самого товару.

Страхування вантажу за інвойсами не здійснювалося, що підтверджується вже наявними у відповідача листами постачальника №NVLOP240415/1-2 від 15.04.2024 року, №NVLOP240425/1-2 від 25.04.2024 року, № NVLOP240430/2-2 від 30.04.2024 року та листами ТОВ ОПЦИОН ПЛЮС №06/14-1 від 14.06.2024 року, №06/21-1 від 21.06.2024 року, № 07/08-1 від 08.07.2024 року.

Отримання платежів від третіх осіб не передбачено контрактом, платежів від третіх осіб отримано не було, що підтверджується вже наявними у відповідача листами постачальника №NVLOP240415/1-5 від 15.04.2024 року, №NVLOP240425/1-5 від 25.04.2024 року, №NVLOP240430/2-5 від 30.04.2024 року.

Відносно товару, відвантаженого за інвойсами № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року, №NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року, № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року комісійні, посередницькі послуги не залучалися, що підтверджується вже наявними у відповідача листами постачальника №NVLOP240415/1-3 від 15.04.2024 року, №NVLOP240425/1-3 від 25.04.2024 року, №NVLOP240430/2-3 від 30.04.2024 року.

Відносно товару, відвантаженого за інвойсами № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року, №NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року, № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року ліцензування не передбачено, що підтверджується вже наявними у відповідача листами постачальника №NVLOP240415/1-4 від 15.04.2024 року, №NVLOP240425/1-4 від 25.04.2024 року, №NVLOP240430/2-4 від 30.04.2024 року та листами позивача №06/14-2 від 14.06.2024 року, №06/21-2 від 21.06.2024 року, № 07/08-2 від 08.07.2024 року.

Всі витрати вказано у калькуляціях № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року, № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року, № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року, які також надавалися відповідачу, а інші витрати відсутні.

Отже , всі вказані документи на підтвердження складових митної вартості товару за митними деклараціями № 24UA29U5 від 08.07.2024 року, № 24UA26U7 від 15.07.2024 року, № 24UA12U3 від 16.07.2024 року відповідачу було надано та вони вже знаходилися у відповідача, а розбіжності у наданих документах відсутні. При цьому, всі необхідні документи вже наявні у відповідача у відповідних листах на повідомлення.

Щодо посилань митного органу у спірних у цій справі рішеннях № UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року, №UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року на обставини не надання декларантом митної декларації країни відправлення .

Положеннями п.7 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення.

Такий документ може бути поданий для митного оформлення, але лише в якості додаткового, у тому випадку, якщо виникає необхідність в уточненні показників основних документів.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 20 вересня 2023 року у справі №815/6805/17.

Отже, декларація країни відправлення не є обов`язковим для надання документом відповідно до ч.2 ст. 53 МК України при визначенні митної вартості товару та не є документом, який підтверджує митну вартість товарів.

На підставі наведеного, судом відхиляються посилання відповідача на неподання позивачем таких додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, оскільки навіть у разі їхньої відсутності, це не впливає на правильність визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №815/2552/16 (провадження № К/9901/45062/18), яка враховується судом.

Зі змісту наданих представником позивача пояснень вбачається , що позивачем до митного органу одночасно з митними деклараціями № 24UA29U5 від 08.07.2024 року, № 24UA12U3 від 16.07.2024 року було надано декларації на підтвердження факту експорту товарів, а саме №24ROCT1900E12098L5 від 02.07.2024 року, №24PL322080NS6TM6J7 від 10.07.2024 року, на які відповідач посилається й у спірних картках відмови № UA401060/2024/000104 від 09.07.2024 року, № UA401060/2024/000114 від 16.07.2024 року.

Щодо доводів митниці стосовно цінової інформації відносно вартості товару .

Зі змісту спірних рішень про коригування митної вартості товарів № UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року, № UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року вбачається, що останні містять посилання на обставини надання до митного оформлення прайс-листа, який, на думку відповідача, є по суті сформований для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо Товариству з обмеженою відповідальністю "ОПЦИОН ПЛЮС" та не відображає дійсну вартість у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Так зазначено, що відповідно до ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеним законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайслист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуги, який адресований невизначеному колу покупців.

Також ,у спірному рішенні № UA401060/2024/000034/2 від 15.07.2024 року зазначено, що наданий до митного оформлення прайс-лист є по суті офертою для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо ТОВ "ОПЦИОН ПЛЮС" та не відображає дійсну вартість у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Так відповідно до ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеним законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуги, який адресований невизначеному колу покупців. Окрім того, вказано, що у наданому документі не зазначено конкретної одиниці виміру чи погонні метри, чи квадратні метри.

Колегія суддів зазначає , що такі документи складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Таким чином, відомості, наведені у вказаних документах виробника товару, не мають імперативного характеру, а, отже, у разі їх наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації (на цьому також наголошено у постанові ВС від 27.01.2022 року у справі № 810/3667/15 (провадження № К/9901/7943/18)).

Вказане є свідченням того, що відомості, наведені у вказаних документах виробника товару, не мають імперативного характеру, а, отже, у разі їх наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

Відповідачу одночасно з митними деклараціями надавалися прайс-листи № NTR20240306/1 від 06.03.2024 року, № NTR20240306/27 від 06.03.2024 року, № NTR20240306/37 від 06.03.2024 року.

Щодо доводів митного органу про те, що наданий прайс-лист є по суті офертою для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо ТОВ ОПЦИОН ПЛЮС та не відображає дійсну вартість.

Так, положеннями ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України визначено перелік обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких відсутні такі документи як прайс-лист.

При цьому, до переліку додаткових документів, визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Водночас, положення цієї статті передбачають можливість надання на підтвердження митної вартості товарів не лише прайс-лист виробника, а й інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, до яких, зокрема можна й віднести прайс-лист продавця товару.

Прайс-лист (прейскурант) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів) не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Вказаний документ не є обов`язковими документами для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Аналогічні висновки щодо оцінки прайс-листа, як документа, який підтверджує митну вартість товарів, сформовано Верховним Судом, зокрема у постанові від 28.02.2024 № 815/1460/18.

Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом і у постанові від 08 грудня 2022 року у справі № 420/2792/19, де акцентовано, що наявність же чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, не може свідчити про заниження митної вартості товарів.

Водночас, суд зазначає, що прайс-лист від виробника товару може опосередковано бути корисним при визначенні митної вартості за другорядними методами ніж перший.

В рамках спірних правовідносин прайс-лист доповнює доведену митну вартість товару разом з іншими наданими документами та сам по собі не підтверджує та не спростовує митну вартість товару як такого.

Щодо твердження митного органу про не зазначення у наданому документі конкретної одиниці виміру чи погонні метри, чи квадратні метри , колегія суддів зазначає, що у наданих прайс-листах № NTR20240306/1 від 06.03.2024 року, № NTR20240306/27 від 06.03.2024 року, № NTR20240306/37 від 06.03.2024 року вказано одиниці виміру метри погонні, про що було зазначено і у листах позивача № 08/07/24-14 від 08.07.2024 року, № 15/07/24-3 від 15.07.2024 року, №16/07/24- 9 від 16.07.2024 року, направлених у відповідь на повідомлення митниці.

Щодо перевізних транспортних документів.

У спірних у цій справі рішеннях про коригування митної вартості товарів № UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року, № UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року зазначено про відсутність транспортного договору щодо морського перевезення згідно коносаменту, відсутність банківських/платіжних документів, що підтверджують факт оплати морського перевезення згідно коносаменту, відсутність договору та заявки про перевезення, з перевізником, що зазначений в CMR, відсутність транспортних довідки, рахунку.

Положеннями п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, зокрема, передбачено, що транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, на підтвердження митної вартості товару надаються, але виключно в тому випадку, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Зі змісту наданих представником позивача пояснень встановлено, що у рамках спірних правовідносин витрати на транспортування включені у вартість товару, що підтверджується, зокрема, але не виключно ст. 3 контракту №NTL20230515 від 15.05.2023 року, відповідно до якої поставка товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010, а умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі.

У Commercial invoice (рахунках-фактурах) №NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року, № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року визначено умову поставки CPT Kharkiv, Ukraine.

Згідно з правилами Інкотермс 2010 CPT означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 17.05.2022 у справі № 810/1661/17, де останнім зазначено, що з`ясовуючи обґрунтованість зазначених розбіжностей, судами попередніх інстанцій встановлено, що як вбачається з ЕМД №125150001/2016/710666 поставка товарів здійснювалась на умовах CPT Київ. Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Таким чином, колегією суддів Верховного Суду вказано, що відповідно до умов поставки CPT, витрати щодо транспортування товару покладаються на продавця.

Отже, оскільки витрати на транспортування покладено на продавця, вимога щодо надання таких документів від покупця є незаконною.

Як вказує позивача та не спростовано відповідачем під час розгляду справи, автотранспортні накладні (CMR № 1458 від 28.06.2024 року, № 6392 від 10.07.2024 року), а також і коносаменти № 71 від 19.04.2024 року, № 42 від 08.05.2024 року були надані позивачем та знаходяться у митному органі.

Також , позивач зазначає, що в коносаментах № 71 від 19.04.2024 року, №42 від 08.05.2024 року зазначено FREIGHT PREPAID (фрахт з передоплатою), що підтверджує включення витрат на транспортування, витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням, до ціни товарів.

Враховуючи викладене вище, вимога митного органу про надання транспортних/перевізних документів є необґрунтованою, оскільки з урахування умови поставки CPT всі витрати на транспортування вже включено у вартість товару, а тому ненадання відповідно нормам митного законодавства документів не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Отже, за умовами поставки CPT витрати на транспортування вже включені у вартість товару (що також підтверджено наданими контрактом, інвойсами №NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року, № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року та іншими документами), відповідно до п. 6 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України вимога відповідача до позивача надати перевізні, транспортні документи була би незаконною, а тому ненадання документів, які відповідно до підстав та умов за ст. 53 Митного кодексу України не є обов`язковими для подання, не може бути та не є підставою для коригування митної вартості товарів.

Стосовно доводів митного органу про не врахування висновку експерта .

Зі змісту спірних рішень № UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року, № UA401060/2024/000034/2 від 15.07.2024 року, № UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року вбачається, що останні містять твердження про те, що наданий до митного оформлення висновок експерта взято митницею до уваги, але він не може слугувати підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів, через невідповідність вимогам ст. 12 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001 № 2658-ІІІ зі змінами та пп. 56-60 Національного стандарту №1 Загальні засади оцінки майна та майнових прав, затверджений Постановою КМУ від 10.09.2003 №1440 зі змінами.

Відповідно до п 8 ч. 3 ст. 53 МК України митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках може витребувати такі додаткові документи, як висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, та лише у випадку наявності такого документа.

Колегія суддів зауважує, що висновки експерта не є первинними документами, які підтверджують вартість імпортовано товару, оскільки не є обов`язковими документами в розумінні Митного кодексу України (частина друга статті 53), які підтверджують митну вартість товару. Такі висновки експерта носять консультаційний характер і не підлягають перевірці митним органом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №825/1093/16.

Також слід зазначити, що висновки експерта є результатом практичної діяльності фахівця оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, в зв`язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже ціна, вказана в інвойсах, відповідає ринковій вартості товару, доказів зворотноього матеріали справи не містять.

Відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за надані до митного оформлення товари, встановлюються в інвойсах № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року, № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року, № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року.

Висновки стосовно протиправності коригування митної вартості на підставі такого додаткового документа, як висновок експерта, який митну вартість не підтверджує також викладено і Верховним Судом у постановах від 09 листопада 2022 року у справі №820/585/17, від 12 квітня 2023 року у справі № 826/7411/15, від 25 серпня 2023 року у справі № 826/3098/16.

Отже, надані позивачем до митного органу висновки експерта не є документами, що підтверджують митну вартість у розумінні ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а є додатковими документами на підтвердження відсутності заниження рівня митної вартості товару, оскільки ціна, вказана в інвойсах, відповідає ринковій вартості товару.

Щодо умов оплати та банківських платіжних документів.

Зі змісту спірних у цій справі рішень № UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року, №UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року вбачається зазначення висновків стосовно того, що в інвойсі не зазначені умови оплати.

Також, спірне рішення № UA401060/2024/000034/2 від 15.07.2024 року містить висновок стосовно того, що статтею 5 контракту від 15.05.2023 NTL20230515 передбачена можливість як після оплати, так і передоплати, разом з тим, в інвойсі відсутні відомості щодо форми та термінів оплати. Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, проте банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, у графі 44 МД відсутні та на вимогу митного органу до митного оформлення не надані.

Посилання митниці на не зазначення в інвойсі способу оплати за товар, як на наявність розбіжностей в документах, є безпідставними, оскільки спосіб оплати товару не є ціноутворюючим фактором, а відсутність цієї інформації в інвойсі сама собою, як окремий факт, не може свідчити про заниження митної вартості товару, оскільки спосіб оплати обумовлено умовами відповідного договору, на який в інвойсі є посилання.

Так, мови оплати визначенні статтею 5 Контракту №NTL20230515 від 15.05.2023 року, де встановлено, що сторони домовилися, що оплата товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу - три місяці з моменту поставки (митного оформлення), можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд покупця.

Рахунком-фактурою (інвойсом) № NVLOP240415/1 від 15.04.2024 року, № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року, № NVLOP240430/2 від 30.04.2024 року передоплату не визначено.

Відтак сторони домовилися, що покупець повинен здійснити платіж протягом трьох місяців з моменту поставки (митного оформлення).

Представником позивача повідомлено суду про те, що на момент митного оформлення оплата за партію оцінюваного товару не була здійснена.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару надаються за умови, якщо рахунок сплачено.

Отже, рахунок сплачено не було, банківські платіжні документи відсутні, а тому, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України надання ТОВ ОПЦИОН ПЛЮС таких документів на законодавчому рівні не вимагається.

Крім того, як встановлено зі змісту наданих представником позивача пояснень, відповідачу були надані листи на повідомлення ТОВ ОПЦИОН ПЛЮС №08/07/24-13 від 08.07.2024 року, № 15/07/24-1 від 15.07.2024 року, № 16/07/24-7 від 16.07.2024 року, в яких вже була зазначена відповідна інформація.

Щодо умов поставки.

Зі змісту спірного у цій справі рішення № UA401060/2024/000034/2 від 15.07.2024 року вбачається висновок митного органу стосовно того, що згідно частини 2 статті 3 контракту, умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі, заявлені в інвойсі умови поставки - CPT Харків, Україна, разом з тим, частиною 3 статті 3 контракту обумовлено, що постачальник зобов`язаний завантажити товар на борт судна в порту навантаження в зазначену дату або в узгоджений період, а такі умови контракту відповідають умовам поставки згідно Інкотермс FOB порт країни відправлення (Китай). Окрім того, вказано, що статтею 7 приймання та передача товару контракту № NTL20230515 визначено, що передача товару здійснюється в порту призначення, узгодженому сторонами, а портом призначення, згідно наданого коносаменту № COSU, є Гданськ, Польща. Наведене, на думку митного органу, суперечить задекларованим умовам поставки CPT Харків та може свідчити про не включення у ціну товару вартості транспортних витрат у повному обсязі.

Так, відповідно до ст. 3 контракту №NTL20230515 від 15.05.2023 року встановлено, що поставка товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі.

У Commercial invoice (рахунку-фактурі) № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року визначено умову поставки CPT Kharkiv, Ukraine, що згідно із правилами Інкотермс 2010 означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Пункт призначення в свою чергу визначено державу Україна.

Отже, сторони домовились, що витрати на транспортування вже включені у вартість товару.

Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Таким чином, відповідно до умов поставки CPT, витрати на транспортування, навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України покладаються на продавця.

Щодо умови поставки FOB - вільно на борті судна (найменування порту відвантаження) - FOB (free on board) - умова, яка використовується при морських перевезеннях. За нею продавець зобов`язаний за власний рахунок доставити товар на борт судна, зафрахтованого покупцем, а також у зазначений термін в узгодженому порту відвантаження повідомити та передати йому документи разом з коносаментом. Покупець укладає угоду перевезення, повідомляє продавцеві назву судна, місце відвантаження, необхідну дату поставки та несе всі витрати, пов`язані з переміщенням товару, з моменту фактичного переходу товару через поручні судна в зазначеному порту відвантаження.

Виходячи з наведеного вище, умови поставки FOB не відповідають умовам контракту №NTL20230515 від 15.05.2023 року.

Як встановлено судом, відповідачу одночасно з митною декларацією № 24UA26U7 від 15.07.2024 року надано калькуляцію собівартості товару № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року, а також лист постачальника №NVLOP240425/1-1 від 25.04.2024 року на підтвердження того факту, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару. Також позивачем відповідачу був наданий лист № 15/07/24-4 від 15.07.2024 року на повідомлення митниці № 770463 від 15.07.2024 року, в якому вже була зазначена відповідна інформація.

Представником позивача також повідомлено суду про те, що коносамент № COSU від 02.05.2024 року не є документом, що підтверджує умову поставки та по якому здійснюється поставка товарів, не є документом, що підтверджує митну вартість товарів, а є одним із документів, що підтверджує інформацію про транспортування (з якої країни, маршрут), рух товару, а тому висновки про умову поставки на підставі дослідження коносамента не можуть вважатися обґрунтованими та доведеними.

Своєю чергою представником позивача вказано, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та нестабільністю у роботі морських портів України, імпорт товару здійснювався не безпосередньо у морський порт, а поставлявся через третю/транзитну країну (Польща), але транзитна країна не є названим (кінцевим) місцем призначення, оскільки кінцевим місцем призначення є Україна.

Отже, умова поставки визначається, узгоджується і вказується в інвойсі №NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року (CPT Kharkiv, Ukraine), в той час як коносамент №COSU від 02.05.2024 року не є документом, що підтверджує митну вартість товару за ст. 53 Митного кодексу України і тим більше умову поставки, а тому його дані можуть сприйматися виключно як додаткове джерело інформації.

Таким чином, до митного оформлення було надано всі документи на підтвердження даних обставин, в тому числі, але не виключно, контракт, інвойс № NVLOP240425/1 від 25.04.2024 року, які чітко та однозначно дозволили би встановити, що умовами поставки є саме CPT, а не FOB, транспортні витрати у повному обсязі включені у вартість товару.

Стосовно посилань митного органу на обставини проведення консультації з митним органом.

Зі змісту спірних рішень № UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року, № UA401060/2024/000034/2 від 15.07.2024 року, № UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року вбачається зазначення про те, що у відповідності до вимог пункту 5 статті 55 та пункту 4 статті 57 Митного кодексу України проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі, а результати проведеної консультації наведено у електронному повідомленні, направленим декларанту.

При проведенні консультації, ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів до позивача від митного органу не надходило, що свідчить про недотримання митним органом порядку проведення консультацій, а також неналежного обґрунтування неможливості застосування митної вартості за ціною договору, задекларованої позивачем.

Також суд встановлено , що під час проведення консультацій позивачем наголошено, що ним подано усі необхідні та наявні документи, як за основним переліком на підтвердження митної вартості товару за ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, так і додаткові документи за ч.ч. 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України, якими повністю підтверджено правильність визначення митної вартості товару декларантом, а спрацювання ризиків АСАУР та наявність в ЄАІС іншої цінової інформації про ідентичні або подібні товари не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Стосовно не ненадання декларантом (відсутність у розпорядженні митного органу) інформації щодо угод на ідентичні чи подібні товари , то позивач вказує , що будь-які угоди на ідентичні чи подібні товари у нього відсутні.

Так, частиною 2 ст. 53 МК України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товару.

Серед цього переліку інформація щодо угод на ідентичні або подібні товари відсутня.

В той же час спірні рішення не містять жодного об`єктивного обґрунтування митним органом недостовірності заявленої Декларантом/Позивачем вартості товарів, а саме по собі припущення митного органу про подання Декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, можливої відмінності між рівнем заявленої Декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої Декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

Таким чином, обґрунтування Відповідача як про ненадання Позивачем інформації щодо угод на ідентичні або подібні товари, яка не є в розумінні ст. 53 МК України документом, що має подаватися Декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, так і про відсутність цієї інформації в розпорядженні митного органу, не є підставою для застосування резервного методу та свідчать про безпідставність також другої, третьої підстав, вказаних у спірних рішеннях.

В оскаржуваних рішеннях відповідач зазначив, що позивач відмовився від надання документів, що підтверджують складові митної вартості, однак, колегія суддів вважає, що таке твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки в направлених до митниці листах позивач лише повідомив митний орган про відсутність у нього додаткових документів. Таким чином, колегія суддів вважає, що таке повідомлення декларанта митний орган невірно розцінив, як відмову від надання документів, зважаючи на те, що повний пакет документів був наданий митному органу позивачем разом з митними деклараціями.

Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Колегія суддів звертає увагу, що за приписами наведених вище правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів митний орган повинен витребувати, а декларант - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви. Тобто, необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.

Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Враховуючи, що до митної вартості товару підлягають включенню витрати, понесені декларантом, а не іншими суб`єктами господарювання, вимога митного органу про надання додаткових відомостей у даному випадку є безпідставною.

На підставі аналізу вказаних документів у сукупності з іншими документами, поданими позивачем під час митного оформлення оцінюваного товару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для прийняття спірних рішень про відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, з огляду на наявність розбіжностей в документах.

Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.

Тобто, позивачем було надано всі можливі документи, які в повній мірі підтверджують заявлену митну вартість товару.

Що стосується посилання митного органу на те, що наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству, а саме, у митних органів наявна цінова інформація на ідентичний товар, зокрема того ж самого виробника, у схожій кількості, оформлений на таких саме комерційних умовах у максимально наближений час, колегія суддів зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

При цьому, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Колегія суддів звертає увагу на те , що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товару митний орган також зазначив, що при визначенні (збільшенні) митної вартості товару за основу взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься у базах АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України про товари, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений до митного оформлення час.

Тобто, основною підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначеного в митній декларації, поданій позивачем, став аналіз цінової інформації, яка міститься в базах АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України.

Наявність у митного органу інформації щодо митної вартості товарів згідно митних оформлень аналогічних товарів в базах АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України згідно вказаного в рішенні не свідчить та не може свідчити про факт навмисного заниження вартості товару.

При цьому, посилання у рішеннях лише на номер митної декларації, як на джерела цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування відповідачем можливості визначення митної вартості за резервним методом.

У рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларацій, яка була взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Поряд із тим, текст спірних рішень про коригування митної вартості не містять інформації про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. Своєю чергою, недоведення ознак подібності товарів та умов імпорту не дозволяє прирівнювати показники митної вартості таких товарів. Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номер митної декларації як на джерело цінової інформації не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості правоможності щодо митної вартості за резервним методом.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.01.2022 року у справі №520/11061/2020.

Крім того, у цій справі в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини того, що митний орган застосовував чи намагався застосувати інші методи визначення митної вартості товару, які передують резервному, відповідачем не надано обґрунтувань неможливості застосування таких методів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.06.2023 року у справі № 1.380.2019.006247.

Таким чином, використані позивачем відомості повністю підтверджені документально, визначені кількісно і достовірні та/або всі складові митної вартості, необхідні для її обчислення, присутні, а інформація в базах АСМО Інспектор та ЄАІС не свідчить та не може свідчити про заниження митної вартості товарів позивачем, що є підставою для відхилення аргументів Відповідача і в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що спрацювання ризиків є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 19.02.2019 року по справі № 805/2713/16-а.

У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №815/2162/17 зазначено про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Таким чином, твердження відповідача щодо непідтвердження декларантом документально відомостей, зазначених в митній декларації, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, митним органом не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано, що, своєю чергою, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого підприємством товару.

В свою чергу, колегією суддів встановлено та не спростовано відповідачем, що позивачем були подані всі наявні документи, які давали змогу митному органу достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів, а також про те, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що ціна, вказана платником в митних деклараціях, об`єктивно підтверджується контрактом і наданим повним пакетом документів, передбачених статтею 53 Митного Кодексу України, та підлягає обчисленню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні числові дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.

Ураховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про надання позивачем Митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Відповідачем не визначено встановлених під час митного оформлення розбіжностей в наданих позивачем документах на підтвердження митної вартості товару.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Відповідно, застосування митним органом другорядних методів - за ціною договору щодо ідентичних товарів та резервного методу визначення митної вартості, а також розрахунок скоригованої митної вартості є необґрунтованим.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення митного органу необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню, картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які винесені відповідачем у зв`язку з прийняттям спірних рішень про коригування митної вартості, які визнано судом протиправними, також підлягають скасуванню , а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та не узгоджуються із правовим регулюванням спірних правовідносин, позицію щодо чого неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема й у постановах, згаданих вище.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачами не зазначено. Відповідачем наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться у відзиві на позовну заву та були предметом розгляду судом першої інстанції інстанцій та спростовані ним.

З приводу позовних вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями частин 3 та 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа № 815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа № 640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи договору про надання правової допомоги б/н від 26.07.2024; додаткової угоди №1 від 26.07.2024; додаткової угоди №2 від 26.07.2024; платіжної інструкції №51391 від 01.08.2024 року із зазначенням призначення платежу: «за надання правової допомоги за дог. б/н від 26.07.2024 року без ПДВ» у сумі 60000,00 грн.

Сторони в додатковій угоді № 2 від 26.07.2024 р. до договору про надання правової допомоги б/н від 26.07.2024 р. визначили розмір правової допомоги у фіксованому розмірі.

Аналіз долучених до заяви документів свідчить, що в рамках надання послуг за договором про надання правової допомоги позивачу було надано послуги з професійної правничої допомоги.

Так, зі змісту договору про надання правової допомоги від 26.07.2024 р., додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 26.07.2024 р., судом встановлено, що представник позивача приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги позивачу щодо визнання протиправними та скасування:

- рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000029/2 від 09.07.2024 року та картку відмови №UA401060/2024/000104 від 09.07.2024 року;

- рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000034/2 від 15.07.2024 року та картку відмови №UA401060/2024/000111 від 15.07.2024 року;

- рішення про коригування митної вартості товарів №UA401060/2024/000038/2 від 16.07.2024 року та картку відмови №UA401060/2024/000114 від 16.07.2024 року, винесених Вінницькою митницею на суму надмірно нарахованих митних платежів через коригування у розмірі 1366440,37 грн.

Своєю чергою зі змісту наявної в матеріалах справи копії додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги від 26.07.2024 р., вбачається, що сторонами визначено, що позивач повинен сплатити гонорар Адвокатському Бюро "БІДНОЇ ОКСАНИ ІВАНІВНИ" за надання правової допомоги у розмірі 60000,00 грн.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 по справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм ч.ч. 4-6 ст.134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Так, в поданому до суду першої інстанції відзиві на позов , відповідач виклав заперечення щодо заявленої до відшкодування позивачем суми судових витрат, в яких з посиланням на положення КАС України . постанови Верховного суду та Європейського суду, вказав, що вартість представництва інтересів позивача в суді першої інстанції у розмірі 60000 грн. є явно необґрунтованою, та такою, що не відповідає принципу співрозмірності, з огляду на конкретні обставини даної справи та однотипність позовних вимог.

Аналогічні доводи наведено відповідачем і в апеляційній скарзі.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Зменшуючи розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу з 60000,00 грн. до 35000,00 грн., суд першої інстанції виходив з принципу співмірності та зауважив, що дана адміністративна справа розглядалась у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін за наявними матеріалами справи, відноситься до справ незначної складності та Верховним Судом висловлена стала позиція щодо спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені наступні документи: позовна заява, відповідь на відзив, заяву про зміну предмету позову.

Надаючи оцінку стягнутій судом першої інстанції сумі судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів, дійшла висновку, що складена адвокатом відповідь на відзив здебільшого дублює доводи, викладені в адміністративному позові, має посилання лише на доказову базу, викладену у позові, складається із викладу обставин справи та повторює висновки наведені у позові, що не вимагало великого обсягу аналітичної й технічної роботи, а також витраченого часу, з огляду на що розмір правової допомоги в цій частині підлягає зменшенню.

При цьому, суд апеляційної інстанції надаючи оцінку складеній адвокатом позовній заяві, враховує обсяг вказаного документа (58 сторінок) та його фактичне значення для справи, наявність власних висновків адвоката та велику кількість посилань на актуальну судову практику по спірних питаннях.

Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції були досліджені наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу та застосовано принцип співмірності щодо заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 16 березня 2023 року у cправі № 927/153/22 щодо того, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням установлених обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу є не лише компенсацією стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених нею витрат, але й у певному сенсі має спонукати іншу сторону, особливо, якщо мова йде про суб`єкта владних повноважень, утримуватися від подання безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, зокрема у сфері публічно-правових відносин (постанови Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 826/841/17, від 24.10.2019 у справі № 820/4280/17, від 25.10.2019 у справі № 826/13270/16, №826/841/17 від 05.09.2019).

Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності розміру задоволених судом судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Колегією суддів також взято до уваги, що апелянтом в апеляційній скарзі не вказано розміру витрат на правничу допомогу, який вона вважає обґрунтованим, а також не наведено конкретних доводів, а не загальних посилань, які б дійсно свідчили про неспівмірність суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, з огляду на ступінь складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення присудженої судом першої інстанції суми витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 по справі № 520/21919/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий