Справа № 580/8684/23
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8684/23 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Рідзеля О.А., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Карпушової О.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Черкаській області) в якому просив:

- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області зазначити у пенсійній справі ОСОБА_1 достовірний запис посади, відповідно до наказу від 21.04.1980 №66-К - «Вивантажувач камер пропарювання 2 розряду шлакоблочного цеху»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області перевести пенсійну справу ОСОБА_1 на Закон України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсії, як інваліду 1 групи за довідкою МСЕК від 26.05.2022 №634981 та Головного управління статистики в Черкаській області за 2022 рік - 14847,00 грн. та ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 11069,98 грн. в місяць;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області повернути ОСОБА_1 борги Пенсійного фонду за недоплату пенсії, починаючи з 26.05.2022, в сумі 123 737,75 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року значений позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перевести ОСОБА_1 , з 26.05.2022 на пенсію по інвалідності 1 групи та здійснити обрахунок і виплату такої пенсії відповідно до вимог Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції задовольнити позовні вимоги в задоволенні яких, відмовлено повністю судом першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.02.1992 ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІ групи та призначено пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ.

16.05.2005 повивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію за віком.

На підставі вказаної заяви, розпорядженням ГУ ПФУ в Черкаській області від 19.05.2005 ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААВ №634981, ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю І групи від загального захворювання ураження опорно-рухового апарату, починаючи з 24.05.2022.

Відповідно до протоколу від 14.06.2022 здійснено обрахунок пенсії ОСОБА_1 за віком, з урахуванням встановлення інвалідності І групи, страхового стажу 30 років та із заробітної плати, визначеної за період із 01.01.1983 до 31.12.1987 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 1,31919, коефіцієнт стажу 0,30000).

Починаючи з 24.05.2022 розмір пенсії позивача становив 3117,41 грн, а саме: 2930,59 грн розмір пенсії за віком, обчислений з урахуванням стажу та заробітної плати згідно із статтею 27 Закону №1058-IV (3764,40 грн (показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки); 96,70 грн - доплата за стаж понад 25 років згідно із статтею 28 Закону №1058-IV (5 років); 50,00 грн надбавка на догляд особі з інвалідністю 1 групи; 66,43 грн надбавка дитині війни; 456,00 грн щомісячна компенсаційна виплата особі, якій виповнилося 75 років.

Починаючи з 01.03.2023 розмір пенсії позивача перераховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 і становить 3607,67 грн, а саме: 2930,59 грн розмір пенсії за віком, обчислений з урахуванням стажу та заробітної плати згідно із статтею 27 Закону № 1058-IV (3764,40 грн (показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки) 1,17 (коефіцієнт збільшення з 01.03.2019 середньої заробітної плати в Україні, яка враховується для обчислення пенсії) 1,11 (коефіцієнт збільшення з 01.05.2020 середньої заробітної плати в Україні, яка враховується для обчислення пенсії) 1,11 (коефіцієнт збільшення з 01.03.2021 середньої заробітної плати в Україні, яка враховується для обчислення пенсії) 1,14 (коефіцієнт збільшення з 01.03.2022 середньої заробітної плати в Україні, яка враховується для обчислення пенсії) 1,197 (коефіцієнт збільшення з 01.03.2023 середньої заробітної плати в Україні, яка враховується для обчислення пенсії) 1,31919 0,30000 (коефіцієнт стажу)); 104,65 грн - доплата за стаж понад 25 років згідно із статтею 28 Закону № 1058-IV (2093,00 грн (прожитковий мінімум для непрацездатних осіб із 01.12.2022) 5%); 50,00 грн надбавка на догляд особі з інвалідністю 1 групи; 66,43 грн надбавка дитині війни; 456,00 грн щомісячна компенсаційна виплата особі, якій виповнилося 75 років, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 №849 (400,00 грн 1,14).

Позивач неодноразово звертався із заявами до пенсійного органу, зокрема від 09.01.2023, від 02.03.2023, від 06.03.2023, від 12.03.2023, в яких висловив незгоду з обрахунком його пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та просив здійснити обрахунок його пенсії по інвалідності І групи, на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ.

Листом від 18.04.2023 №4284-3603/Д-03/8-2300/23 ГУ ПФУ в Черкаській області повідомило позивачу, що згідно із документами пенсійної справи, починаючи з 12.02.1992, ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІ групи від загального захворювання та призначено пенсію по інвалідності, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із статтею 29 Закону №1788 пенсію по інвалідності особам з інвалідністю 1 групи призначають в розмірі 70%, особам з інвалідністю 2 групи - 60%, особам з інвалідністю 3 групи - 40% заробітку особи, яка звертається за призначенням пенсії, визначеного статтею 64 Закону №1788.

Мінімальний розмір пенсії встановлюється на рівні соціальної пенсії по відповідній групі інвалідності (стаття 94).

Починаючи з 01.01.2004 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення законодавства України у відповідність із Законом № 1058 закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить Закону № 1058, відповідно, починаючи з 01.01.2004, усі пенсії, у тому числі і позивача перераховано відповідно до Закону №1058.

16.05.2005 ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком, відповідно до Закону №1058 у редакції, чинній на дату переведення.

Натомість, 24.05.2022 позивача визнано особою з інвалідністю І групи від загального захворювання, і пенсійним органом до пенсії встановлено надбавку на догляд особі з інвалідністю І групи.

Натепер розмір пенсії позивача обчислено з урахуванням страхового стажу 30 років (стаж враховано до 31.08.1996) та із заробітної плати, визначеної за період із 01.01.1983 до 31.12.1987 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 1,31919).

Починаючи з 01.03.2023 розмір пенсії ОСОБА_1 перераховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 і становить 3607,67 грн.

Також, пенсійним органом рекомендовано позивачу звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) територіального органу Пенсійного фонду України або через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID та подати заяву про перехід на пенсію по інвалідності, у зв`язку збільшенням розміру пенсії.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на переведення на пенсію по інвалідності І групи та здійснення обрахунку і виплати зазначеної пенсії, відповідно до вимог Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 26.05.2022.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Правовими положеннями ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.2 Закону №1788-ХІІ за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

в разі втрати годувальника;

за вислугу років.

На підставі ст.6 Закону №1788-ХІІ особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

09 липня 2003 року прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9, ст.10 Закону №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

- пенсія за віком;

- пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

- пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно з положеннями ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Подібні правові норми закріплені у ст.83 Закону №1788-ХІІ відповідно до яких пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку:

а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності;

б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами.

З аналізу наведених норм вбачається, що і Закон №1788-ХІІ, так і Закон №1058-IV передбачає призначення особі пенсії по інвалідності. При цьому, обидва цих Закони не встановлюють заборони призначення пенсії по інвалідності за будь-яким із цих законів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААВ №634981, починаючи з 24.05.2022, ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю І групи від загального захворювання ураження опорно-рухового апарату, відтак позивач має право на призначення йому пенсії по інвалідності, відповідно до норм чинного законодавства.

Разом з тим, з матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що, станом на момент подання даного позову, ОСОБА_1 отримував пенсію за віком, відповідно до Закону №1058-IV.

У свою чергу, позивач у своїх заявах до органу Пенсійного фонду (зокрема від 09.01.2023, від 02.03.2023, від 06.03.2023, від 12.03.2023) висловив незгоду з обрахунком його пенсії за віком, на підставі Закону №1058-IV, та просив здійснити обрахунок пенсії по інвалідності І групи, на підставі норм Закону №1788-ХІІ, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова ГУ ПФУ в Черкаській області здійснити переведення позивача на пенсію по інвалідності, відповідно до Закону №1788-ХІІ, є протиправною.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що належним та ефективним захистом порушених прав в даному випадку буде визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1788-ХІІ; та зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області перевести ОСОБА_1 , з 26.05.2022, на пенсію по інвалідності І групи і здійснити обрахунок і виплату такої пенсії, відповідно до вимог Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області призначити ОСОБА_1 , пенсії, як інваліду І групи, відповідно до довідки Головного управління статистики в Черкаській області за 2022 рік - 14847,00 грн. та ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 11069,98 грн. в місяць, у зв`язку з чим, повернути позивачу борги Пенсійного фонду за недоплату пенсії з 26.05.2022, в сумі 123737,75 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи вказану вимогу, позивач посилається, що те, що пенсія по інвалідності має бути обчислена у відсотковому розмірі, виходячи із середньої заробітної плати, що зазначена у довідці Головного управління статистики в Черкаській області за 2022 рік - 14847,00 грн.

Оскільки пенсія позивача з надбавками має становити 11 069,98 грн. щомісячно, на переконання позивача виникла заборгованість в сумі 123 737,75 грн.

Оцінюючи вказані доводи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до ст.29 Закону №1788-ХІІ пенсії по інвалідності призначаються в таких розмірах: інвалідам I групи - 70 процентів; інвалідам II групи - 60 процентів; інвалідам III групи - 40 процентів заробітку (стаття 64). Якщо у інвалідів є трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, то пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком при відповідному стажі роботи. Мінімальний розмір пенсії встановлюється на рівні соціальної пенсії по відповідній групі інвалідності (стаття 94). Максимальна пенсія не може перевищувати трьох, а для працівників, зайнятих на роботах, передбачених пунктом «а» статті 13 і статтею 14 цього Закону, - чотирьох мінімальних пенсій за віком. Пенсії інвалідам внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання обчислюються із середнього заробітку на підприємстві для даної професії.

Згідно зі ст.33 Закону №1788-ХІІ до пенсії по інвалідності, в тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються такі надбавки:

а) непрацюючим інвалідам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, - на кожного непрацездатного члена сім`ї (статті 37, 40, 41) в розмірі соціальної пенсії, передбаченої для відповідної категорії непрацездатних;

б) інвалідам I групи, одиноким інвалідам II групи, які потребують постійного стороннього догляду або досягли пенсійного віку, а також одиноким інвалідам III групи, які досягли пенсійного віку, - на догляд за ними в розмірі соціальної пенсії (пункт «б» статті 94).

Надбавки, передбачені пунктами «а» і «б» цієї статті, можуть нараховуватися одночасно.

Надбавки і підвищення до пенсій по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи нараховуються відповідно і в порядку, встановленому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, відповідно до ст.64 Закону №1788-ХІІ пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Загальний порядок визначення середньомісячного заробітку для обчислення пенсій передбачений ст.65 Закону №1788-ХІІ.

Так, середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

У разі відсутності відомостей про заробітну плату (виплати, дохід) у системі персоніфікованого обліку подаються документи про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), видані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.66 Закону №1788-ХІІ до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що пенсія по інвалідності І групи обчислюється у розмірі 70% середньомісячного заробітку пенсіонера, який визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї його трудової діяльності.

Таким чином, з огляду на встановлений Законом №1788-ХІІ порядок визначення доходу для обчислення пенсії по інвалідності, суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що середньомісячний заробіток для обчислення пенсії має визначатись на підставі довідки Головного управління статистики в Черкаській області від 07.03.2023 №10-09/331-23.

Суд зазначає, що у вказаній довідці зазначено середньомісячну заробітну плату одного штатного працівника підприємств, установ, організацій з кількістю найманих працівників 10 і більше по України за 2022 рік.

При цьому, вказана довідка Головного управління статистики в Черкаській області не встановлює середньомісячний заробіток пенсіонера для обчислення пенсії по інвалідності, який визначається у порядку ст.ст.64-66 Закону №1788-ХІІ, а тому позовна вимога зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсії, як інваліду І групи за довідкою Головного управління статистики в Черкаській області за 2022 рік - 14847,00 грн. та ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 11069,98 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Окрім того, не підлягає задоволенню і похідна вимога про зобов`язання Пенсійного фонду повернути позивачу борги за недоплату пенсії, починаючи з 26.05.2022, в сумі 123 737,75 грн., оскільки така сума обрахована самостійно позивачем і не відповідає порядку обрахунку пенсії, який визначений Законом №1788-ХІІ.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що законодавством не визначено право адміністративного суду переймати на себе функції та повноваження інших органів державної влади, які реалізуються відповідними суб`єктами владних повноважень в межах закону на власний розсуд (дискреційні повноваження), без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами.

При цьому, визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень можна лише у разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити відповідні дії (або прийняти певне рішення) згідно з законодавством, і не вчинення таких дій (неприйняття рішення) порушує права позивача.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що у даному випадку, для ефективного захисту прав позивача, існує необхідність зобов`язати пенсійний орган здійснити переведення позивача, починаючи з 26.05.2022 на пенсію по інвалідності І групи, відповідно до Закону №1788-ХІІ, і здійснити її обрахунок та виплату, відповідно до вимог Закону №1788-ХІІ.

У свою чергу, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції встановлено виплату пенсії позивачу з 26.05.2022 по 18.03.2023 року, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки ані мотивувальна, ані результативна частина не містять такого застереження та обмеження у виплаті пенсії позивача.

Крім того, задоволення позовної вимоги позивача шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області здійснити обрахунок і виплату пенсії останньому, відповідно до вимог Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», покладає на пенсійний орган обов`язок виплати ОСОБА_1 борг, починаючи з 26.05.2022.

Щодо позовної вимоги зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області зазначити у пенсійній справі ОСОБА_1 достовірний запис його посади, відповідно до наказу від 21.04.1980 №66-К - «Вивантажувач камер пропарювання 2 розряду шлакоблочного цеху», колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до наказу Черкаського заводу будматеріалів від 18.02.1992 №12/1-К позивача звільнено з посади «Завантажувач-вивантажувач шлакоблочного цеху», у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.19). Вказана посада, з якої позивача звільнено, підтверджена довідкою ВАТ «Черкасибудматеріали» від 22.01.2010 №25/04 (а.с.24).

Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказані вимоги позивача обґрунтовані і в позовній заяві і в апеляційній скарзі незгодою здійснення директором ВАТ «Черкаси-будматеріали» невірного запису посади, яку обіймав позивач, натомість, зазначені обставини не є предметом спору в даній справі, а тому не підлягають задоволенню.

Відтак, відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині та зобов`язання відповідача внести зміни до пенсійної справи позивача щодо зазначення іншої посади, з якої звільнено ОСОБА_1 , а тому відповідна позовна вимога не підлягає задоволенню.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.В. Карпушова

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 05.02.2025 року