Справа № 440/11440/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 р. Справа № 440/11440/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2024, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 04.11.24 у справі № 440/11440/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якій просив визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 54 від 23.08.2024 року про зменшення пенсії ОСОБА_1 до 22 955,52 грн, виходячи із середньомісячного заробітку 38 259,2 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 54 від 23.08.2024 щодо зменшення пенсії ОСОБА_1 до 22955,52 грн, виходячи із середньомісячного заробітку 38259,20 грн.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити нарахування позивачу з 01.09.2024 пенсії, виходячи із середньомісячного заробітку, визначеного у довідці Прокуратури Донецької області від 11.05.2021 за №21-85-726, та провести виплати за вирахуванням фактично сплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи, зазначає про їх неврахування судом першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що позивач є пенсіонером та з 16.02.2011 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, отримує пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 за № 1789-ХII.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2021 у справі №200/1006/20-а, яке набрало законної сили /https://reyestr.court.gov.ua/Review/88295998/, Головне управління зобов`язано здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697) на підставі довідки Прокуратури Донецької області від 31.03.2020 за №18-85-570 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, у липні 2021 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2021 у справі № 200/1006/20-а пенсійним органом проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.12.2019 з урахуванням довідки Прокуратури Донецької області від 31.03.2020 за №18-85-570. Пенсію обчислено відповідно до Закону № 1697 в розмірі 60% середньомісячного заробітку станом на 06.09.2017. З 13.12.2019 розмір пенсії ОСОБА_1 склав 16380,00 грн, з 01.07.2020 - 17120,00 грн, з 01.12.2020 - 17690,00 грн, з 01.07.2021 18540,00 грн.

Відповідно до рішення №54 про перерахунок пенсії від 04.11.2021 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, виходячи з середньомісячного заробітку у розмірі 70000,00 грн та загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 60%, в результаті якого основний розмір пенсії від середнього заробітку склав 42000,00 грн /а.с. 9/. Максимальний розмір пенсії: з 01.04.2021 - 17690,00 грн, з 01.07.2021 - 18540,00 грн, з 01.12.2021 - 19340,00 грн, що підтверджено листом відповідача від 29.04.2022 за № 6130-4879/3-15/8-500/22 /зв.а.с. 8/.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 200/12257/21 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №54 від 20.08.2021 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 в частині її визначення, виходячи з 60 відсотків від заробітку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 90 відсотків від заробітку. В іншій частині позовних вимог - відмовлено /а.с. 18-21/.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі № 200/12257/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 200/12257/21 задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 200/12257/21 змінено в мотивувальній частині в редакції цієї постанови, а також в абзаці першому резолютивної частини виключено слово «частково», в частині задоволення позовних вимог: визнання протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 54 від 20.08.2021 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 в частині її визначення, виходячи з 60 відсотків від заробітку; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 90 відсотків від заробітку рішення скасовано та прийнято у зазначеній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, абзац п`ятий резолютивної частини рішення скасовано /а.с. 14-15/.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву та у листі відповідача від 10.09.2024, на виконання Постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024 у справі № 200/12257/21 та з метою уникнення переплати, пенсійну справу ОСОБА_1 з 01.09.2024 приведено у відповідність, а саме: встановлено 60% розрахунку від заробітку. Розмір пенсії з 01.09.2024 становить 38259,20 х 60% = 22955,52 грн, що призвело до зменшення розміру пенсії /а.с.10/.

Вважаючи свої права порушеними таким зменшенням, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

На дату призначення позивачу пенсії питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури було врегульоване положеннями статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 за №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ), частина перша якої (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) встановлювала, що працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем роботи в органах прокуратури 20 років і більше мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.

За змістом пункту "а" частини другої цієї статті, пенсії за вислугу років призначаються слідчим працівникам незалежно від віку з вислугою не менше 20 років на посадах слідчого, начальника або заступника начальника слідчого підрозділу (відділу, частини), що безпосередньо займається провадженням попереднього слідства, - у розмірі 50 відсотків місячного заробітку. За кожний рік вислуги понад 20 років пенсія збільшується: на слідчій роботі - на 3 відсотки, а на будь-якій прокурорській посаді - на 2 відсотки заробітку, з якого обчислюється пенсія.

Законом України від 12.07.2001 за №2663-ІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" статтю 50-1 Закону №1789-ХІІ викладено у новій редакції, відповідно до частини першої якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам визначались частиною дванадцятою цієї статті, відповідно до якої обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 за №76-VIII частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону №1789-ХІІ викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Крім того, 15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 за №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) та на цій підставі втратила чинність частина вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ.

Разом з цим порядок пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури врегульовано статтею 86 Закону №1697-VII, відповідно до частини двадцятої якої (у редакції Закону України від 28.12.14 за №76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Однак Кабінетом Міністрів України не прийнято жодного нормативно-правового акта, який би регулював умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 за №7-р(ІІ)/2019 (далі - Рішення №7-р(ІІ)/2019) положення частини двадцятої статті 86 Закону №1697VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення пенсійного органу про перерахунок пенсії позивача № 54 від 23.08.2024 про зменшення пенсії ОСОБА_1 до 22 955,52 грн, виходячи із середньомісячного заробітку 38 259,20 грн.

Підставою такого рішення відповідач визначив виконання Постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024 у справі № 200/12257/21 та уникнення переплати, пенсійну справу ОСОБА_1 з 01.09.2024 приведено у відповідність, а саме: встановлено 60% розрахунку від заробітку. Розмір пенсії з 01.09.2024 становить 38259,20 х 60% = 22955,52 грн.

Так, відповідачем 26.06.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 200/12257/21 з 06.04.2023 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 90 відсотків від заробітку. Розмір пенсії з 06.04.2023 склав 38259,20 х 90% = 34433,28 грн, у зв`язку з чим застосовано максимальний розмір пенсії, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність 20930,00 грн.

Однак Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 200/12257/21 змінено в мотивувальній частині в редакції цієї постанови, а також в абзаці першому резолютивної частини виключено слово «частково», в частині задоволення позовних вимог: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 54 від 20.08.2021 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 в частині її визначення, виходячи з 60 відсотків від заробітку; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 90 відсотків від заробітку рішення скасовано та прийнято у зазначеній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, абзац п`ятий резолютивної частини рішення скасовано /а.с. 14-15/.

Водночас постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024 у справі № 200/12257/21 не зобов`язано відповідача здійснити будь-які перерахунки пенсії позивача.

01.11.2021 позивач звернувся до Головного управління з заявою про перерахунок пенсії за вислугу років у зв`язку зі збільшенням розміру складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури /зв.а.с. 68/. До заяви було додано довідку Прокуратури Донецької області від 11.05.2021 за №21-85-726.

03.11.2021 відповідачем проведено перерахунок пенсії згідно з зазначеною довідкою, що підтверджується рішенням № 54 /а.с. 68/. Розмір пенсії обчислений відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697) у розмірі 60% середньомісячного заробітку (70000 грн * 60 % = 42000 грн), та з урахуванням законодавчих обмежень максимального розміру пенсії, обґрунтовано до виплати суму пенсії в розмірі 23610,00 грн.

Внаслідок перерахунку пенсії позивача з 01.09.2024 розмір пенсійної виплати зменшився з 23610,00 грн до 22955,52 грн.

В той же час відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності здійснення перерахунку пенсії позивача, виходячи не із останньої довідки про розмір середньомісячного заробітку від 11.05.2021 за №21-85-726, а на підставі попередньої (не останньої) довідки із меншим розміром середньомісячного заробітку.

Так, відповідно до пункту 4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо зменшення пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2024 з 23610,00 грн до 22955,52 грн є протиправними, оскільки не відповідають наведеному вище припису пункту 4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Окрім того, колегія суддів ураховує, що статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, обираючи спосіб відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з метою гарантування позивачу ефективного способу захисту порушених прав слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 54 від 23.08.2024 щодо зменшення пенсії ОСОБА_1 до 22955,52 грн, виходячи із середньомісячного заробітку 38259,20 грн, зобов`язавши відповідача відновити нарахування позивачу з 01.09.2024 пенсії, виходячи із середньомісячного заробітку, визначеного у довідці Прокуратури Донецької області від 11.05.2021 за №21-85-726 та провести виплати за вирахуванням фактично сплачених сум.

Доводи та аргументи апеляційної скарги висновків судів першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та надав оцінку усім аргументам сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі № 440/11440/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк