Справа № 149/4184/24
Суддя: Войнаревич М. Г.
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/4184/24
Провадження №2-а/149/17/25
Номер рядка звіту 129
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.02.2025 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Войнаревич М.Г.,

за участі секретаря Паламарчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника за дорученням адвоката Ткаченко Т.В. до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скаксування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника за дорученням адвоката Ткаченко Т.В. звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скаксування постанови про адміністративне правопорушення.

Короткий зміст заявлених вимог

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.08.2024 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 555 було визнано громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу розмірі 17000 грн.

Із змісту постанови слідує наступне: «Своєю бездіяльністю ОСОБА_1 порушив ч.3 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 «Правил військового обліку призовників та військовозобовязаних», ч.ч. 3, 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обовязок та військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена відповідальність згідно ч. 3 ст.210-1 КУпАП (правопорушення в особливий період)».

Позивач вважає, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Як зазначено у постанові, в ході розгляду матеріалів справи встановлено, що громаданин ОСОБА_1 був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 23.07.2024 року для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення ступеня придатності до військової служби. 23.07.2024 року повістку отримав особисто, проте у визначений час не з`явився, причини не повідомив. Після чого у ході розшукових дій 12.08.2024 року на ОСОБА_1 уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено протокол № 555 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-3 КУпАП.

У протоколі суттю адміністративного правопорушення зазначено: «23.07.2024 року громаданин ОСОБА_1 був повідомлений повісткою про необхідність прибути 23.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження медичної комісії та уточнення облікових даних, однак на вказану дату не прибув без поважних причин, чим порушив ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як зазначає позивач, 23.07.2024 року повістка йому не виписувалась та не вручалась.

Отже, в силу вимог закону для підтвердження підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідачеві слід було довести факт наявності повістки про виклик та її вручення позивачу.

Позивач звертає увагу, що абзац 1 ч.3 ст. 22 Закону України " Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який процитований відповідачем у оскаржуваній постанові, встановлює обов`язок прибувати на збірні пункти для безпосереднього направлення до місця служби. Інші ж військовозобовязані повинні уточнити свої дані у той чи інший спосіб із переліку в абз. 6 цієї норми.

Відтак, на позивача розповсюджуються вимоги ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо уточнення своїх військово-облікових даних протягом 60 днів, що він і зробив, що підтверджується відомостями застосунку «ІНФОРМАЦІЯ_5».

У оскаржуваній постанові зазначається, що позивач викликався повісткою на проходження медичного огляду.

Таким чином, з одного боку, позивач не викликався «бойовою повісткою», за що передбачена відовідальність, а з іншого виконав свій обов`язок у перебачений законом спосіб та строк.

Додатково зазначає, що адміністративне покарання до позивача застосовано відповідачем неправомірно.

Окрім наведеного, при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем порушено процесуальні права позивача. Як повідомляє позивач на час розгляду справи, що відбулося 22 серпня, а саме з 16 по 30 серпня 2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в процесі проходження ВЛК та саме з цієї причини не мав змоги повідомити про неможливість прибуття на розгляд справи.

До протоколу матеріалів фото- і відеофіксації вручення повістки позивачеві, отримання якої він заперечує, також не надано.

Відтак, докази вручення позивачеві повістки, за якою він не з`являвся до ТЦК та СП - відсутні. Що виключає його відповідальність за неявку по повістці, яку він не отримував.

Як вбачається із протоколу, його складено 12.08.2024 року про правопорушення, що відбулося, як зазначено у ньому, 23.07.2024 р. Тобто майже через 20 днів після його вчинення та за умов обізнаності щодо особи ( її виявлення), яка вчинила це правопорушення, а отже даний протокол є недопустимим доказом.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 01.10.2024 у даній справі було відмовлено у поновленні строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 30.12.2024 у даній справі поновлено строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

02.01.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву узагальнені доводи котрого зведено до того, що оскаржувана постанова є правомірною та винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки 23.07.2024 року позивачу було запропоновано отримати повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 8:30 годин 23.07.2024 року для проходження медичного огляду та уточнення військово-облікових даних, гак позивач будучи ознайомленим зі змістом повістки, від її отримання відмовився, про що зроблений відповідний запис у повістці та групою по оповіщенню ІНФОРМАЦІЯ_1 складено Акт про відмову в отримання повістки від 23.07.2024 року за вхідним №7801. Позивач будучи викликаним та ознайомленим з вимогою з`явитись на прибуття до ТПК та СП не з`явився у визначений у повістці строк, про причини неявки не повідомив, про що уповноважена особа рапортом доповіла керівництву. Під час складання протоколу позивачу було роз`яснено його права та обов`язки, а також повідомлено про час та місце розгляду справи. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення № 555 від 12.08.2024 року позивач надав пояснення, що засвідчено підписом у відповідній графі.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до наданої суду відповіді на відзив зазначено, що у позовній заяві позивач обгрунтовує протиправність оскаржуваної постанови у т.ч. і тим, що повістку про його виклик 23 липня 2024. він не отримував, у зв`язку з чим і не з`явився по ній, тому що не був обізнаний ні з її наявністю ні із змістом. А неявка за повісткою, яку не отримано, виключає адміністративну відповідальність

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, а також спростування доводів позивача, викладених у позові, покладається саме на відповідача.

За таких обставин відповідачеві на спростовування факту неотримання позивачем повістки слід було надати суду відповідні докази.

На спростування факту неотримання позивачем повістки 23.07.2024 року про явку до ТЦК та СП відповідач посилається на Акт про відмову від отримання повістки, який додає до відзиву та на рапорт уповноваженої особи, який до відзиву не додає. Рівно як і самої повістки, яка, будучи неврученою позивачеві, мала б бути наявною у матеріалах справи.

А твердження відповідача у відзиві про пропозицію вручити повістку позивачеві 23 липня на 23 липня на 8.30 викликає ще більше сумнівів про її існування та цілком логічне питання у який час доби (і де) її намагались вручити у цей саме день? (з урахуванням часу, необхідного для прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також для й виписування, підписання начальником ТЦК та СП та реєстрації в журналі).

При цьому, викладені у відзиві обставини та наданий відповідачем «доказ» Акт про відмову від отримання повістки не лише не доводить правомірності оскаржуваної постанови, а навпаки, суперечить викладеним у ній обставинам.

Так, у оскаржуваній постанові встановлено, що позивач 23.07.2024 року повістку отримав особисто. У відзиві ж відповідач стверджує, що позивач, будучи ознайомленим із змістом повістки, відмовився від її отримання, про що у ній зроблено відповідний запис та групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 складено Акт.

Однак, у будь-якому разі дей доказ факту невручення позивачеві повістки не спростовує та, відповідно, правомірності оскаржуваної постанови не доводить.

А тому, наданий відповідачем Акт відмови від отримання повістки за умови відсутності підтверджуючого відеозапису, який не було надано до протоколу та й не надано до відзиву, не є допустимим доказом.

Окрім ненадання повістки до суду та при запереченні позивача на пропозицію її вручення йому, а відтак сумнівність її існування взагалі.

Представник позивача просить задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

Враховуючи пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВН № НОМЕР_1 від 09.12.2024 про те, що старшим державним виконавцем Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області було відкрито виконавче провадження про стягення адміністративного штрафу в розмірі 34 000 грн з ОСОБА_1

22.08.2024 року постановою № 555 у справі про адміністративне правопорушення позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягненні у виді штрафу у розмірі 17000 грн. За змістом оскаржуваної постанови позивач 23.07.2024 року отримав повістку особисто. Під час вручення йому було також доведено в усній формі зміст повістки, час і дату прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 та доведено відповідальність за неявку. Проте гр. ОСОБА_1 у визначений час не з`явився, про причини неявки не повідомляв.

Протокол від 12.08.2024 року відповідно до якого ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП

Витяг з ІНФОРМАЦІЯ_5 підтвержує те, що ОСОБА_1 перебуває на військовому облікі у ІНФОРМАЦІЯ_4 та оновив свої дані 09.07.2024. про що 10.12.2024 року сформований відповідний витяг.

Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5567, про те, що ОСОБА_1 дійсно перебував на стаціонарному лікування з 16.08.2024 року по 30.08 2024 року у КНП "Хмільницька ЦЛ".

Позиція суду

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в тому числі вчинене у особливий період.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст. 280 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до постанови КМУ від 16.05.2024 року № 560

31. Повістки мають право вручати:

представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки - в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

Призначення представників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, уповноважених вручати повістки, здійснюється наказом відповідного керівника, який є підставою для видачі службового посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки (додаток 1-1)

В своїх поясненнях позивач стверджує, що не відмовлявся від явки на виклики працівників ТЦК, проте повістка позивачеві не виписувалась та не вручалась. На підтвердження своїх слів надав витяг з ІНФОРМАЦІЯ_5 та виписку з медичного закладу. Та в свою чергу як судом встановлено, що позивач вчасно оновив свої військово-облікові дані.

Відповідач надав до суду Акт про відмову від отримання повістки гр. ОСОБА_1 , проте в даному акті не зазначено відмітку про те, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від повістки, не вказано в якій годині було доведено громадяниу текст повістки, акт складений без присутності особи, яка відмовилась від вручення повістки.

Також в протоколі від 12.08.2024 року, який складений відносно ОСОБА_1 , в пункті, де зазначається кому роз`яснено його права, вказано громадянина " ОСОБА_3 ".

З огляду на зазначене, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначених вище обставин та досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє обґрунтування, а тому підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.246 ч. 5 п. 2 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Однак позивач не наполягає на стягненні судових витрат по сплаті судового збору на його користь. За таких обставин витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 210, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 79, 132, 139, 162, 205, 246, 250, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 555 від 22.08.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративно відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді 17000 грн. штрафу.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 грн 60 коп. залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Войнаревич М. Г.