Справа № 420/40703/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

05 лютого 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Загрійчук О.В.

представника позивача Волкова А.М.

представника позивача Завальнюка Д.Ю.

представника відповідача Демчик Н.О.

розглянувши у загальному позовному провадженні (у підготовчому засіданні) заяви представника Головного управління ДПС в Одеській області за вхід. №ЕС/7558/24 від 24.01.2025 року та за вхід. №ЕС/8349/25 від 28.01.2025 року про залишення позовної заяви без розгляду, додаткові пояснення Головного управління ДПС в Одеській області за вхід. №ЕС/10641/25 від 04.02.2025 року та заперечення представника товариства з обмеженою відповідальністю «ОДА-ТРЕЙД» за вхід. №ЕС/9016/25 від 29.01.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДА-ТРЕЙД» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення №12448/15-32-07-0-19 від 29.03.2024 року, №12560/15-32-07-01-19 від 29.03.2024 року, №12293/15-32-23-02 від 28.03.2024 року.

Ухвалою суду від 10.01.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.01.2025.

24.01.2025 за вхід.№ЕС/7558/25 надійшло клопотання представника ГУ ДПС в Одеській області про повернення позовної заяви та постановлення окремої ухвали стосовно адвоката Завальнюка Д.Ю., яке обґрунтовано тим, що позов подала особа, яка не наділена жодними процесуальними правами для подачі адміністративного позову у вказаній справі.

При подачі позовної заяви адвокат надав ордер складений на згенерованому бланку серії ВН №1221006, зазначивши на ньому дату 27.12.2024 та вказав орган, у якому надається правова допомога - Одеський окружний адміністративний суд.

Враховуючи приписи Додатку до рішення Ради адвокатів України №137, один згенерований бланк ордеру, якому присвоєна серія і номер є оригіналом і повинен існувати в єдиному примірнику. Використання бланку ордера повторно для представництва різних клієнтів, в різних органах, в різний період часу є порушенням Правил адвокатської етики.

Звертаємо увагу суду, що даний ордер ВН №1221006 вже неодноразово використався адвокатом Завальнюком Д.Ю., а саме:

при поданні позовної заяви до Роздільнянського районного суду Одеської області по справі №511/3806/23 був наданий ордер ВН №1221006 від 23.11.2023;

до Одеського апеляційного суду в справі №522/15345/23 адвокатом Завальнюком Д.Ю. надано ордер серії ВН №1221006;

в матеріалах Господарського суду Одеської області в справі №916/3269/22 наявний ордер №1221006 від 06.03.2023;

у матеріалах справи №496/3666/16-ц наявний ордер від 15.06.2023 року серії ВН №1221006, що підтверджує повноваження адвоката Завальнюка Д.Ю. на представництво у Одеському апеляційному суді;

в провадженні Болградського районного суду Одеської області по справі №523/15167/23 адвокат Завальнюк Д.Ю. підтвердив свої повноваження електронним ордером серії ВН №1221006 від 22.08.2023;

при поданні позовної заяви до Господарського суду Одеської області по справі №916/2961/23 був наданий ордер ВН №1221006 від 12.07.2023. На підтвердження цього надано копії ухвал.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що адвокатом при зверненні до Одеського окружного адміністративного суду в інтересах ТОВ «ОДА-ТРЕЙД» із адміністративним позовом до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, повторно використано бланк ордеру серії ВН №1221006 із редагуванням його дати та інших відомостей.

Факт надання адвокатом можливо підробленого ордеру, сформованого до виникнення підстав звернення до суду з даним позовом призводить до обґрунтованого, розумного сумніву, щодо неможливості адвокатом згенерувати на даний час будь який бланк ордеру, в тому числі у вказаній справі.

28.01.2025 за вхід.№ЕС/8349/25 надійшло клопотання представника ГУ ДПС в Одеській області про залишення позову ТОВ «ОДА-ТРЕЙД» без розгляду, в якому додатково зазначено, що згідно із частиною першою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 57 КАС України).

Частиною четвертою статті 59 КАС України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Як вже зазначалося Головним управлінням ДПС в Одеській області в клопотання від 24.01.2025 про повернення позову без розгляду, на підтвердження повноважень представника на підписання позовної заяви надано ордер серії ВН №1221006, який вже неодноразово використався в інших судових справах.

Таким чином, подана позовна заява підписана особою, повноваження якої на її підписання відсутні.

29.01.2025 за вхід.№ЕС/9016/25 надійшли заперечення на клопотання представника ГУ ДПС в Одеській області, де зазначено про необгрунтованість тверджень відповідача з огляду на наступне.

27.12.2024 року між адвокатом та ТОВ «ОДА-ТРЕЙД», в інтересах якого діяв директор Волков Андрій, був укладений договір про надання правової допомоги. Предметом вказаного договору було надання правової допомоги щодо оскарження податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Одеській області №12448/15-32-07-0-19 від 29.03.2024, №12560/15-32-07-01-19 від 29.03.2024, №12293/15-32-23-02 від 28.03.2024 року.

Договором про надання правової допомоги було уповноважено представника, в тому числі, підписувати та подавати позовні заяви, заяви по суті, інші процесуальні документи.

Таким чином, право підписати вказану позовну заяву передбачено договором про надання правової допомоги.

У постанові ОП ВС від 20.01.2025 року у справі №761/5870/24 досліджувалося питання співвідношення договору про надання правової допомоги та ордеру (зауважу, що це питання досліджувалося в контексті норм ЦПК, які в розрізі інституту представництва адвокатом є тотожними із КАС). У вказаній постанові судом зроблені наступні висновки: адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Проте відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» одночасно є і основним документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

При цьому, ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката.

Тобто, ордер по суті є заявою самого адвоката про наявність у нього повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги. За умови надання адвокатом одного з документів, що підтверджують його повноваження як представника учасника справи, виданих відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», визначальним для суду є лише те, що правнича допомога надається саме адвокатом, а відповідний статус, у першу чергу, підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Зазначене може бути підтверджено також посвідченням адвоката України, відомостями з ЄРАУ.

Щодо прохальної частини клопотання, то можливість повернення позовної заяви після відкриття провадження у справі нормами КАС не передбачено.

Щодо посилань на можливе зупинення/позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю, то надається витяг із ЄРАУ та відомості із електронного кабінету щодо сплати щорічних внесків.

Щодо посилань на можливу підробку документу, то така позиція є необґрунтованою з наступних підстав. Відповідно до диспозиції ст.358 КК України предметом злочину є документ, який надає права, або звільняє від обов`язків. У контексті вказаної справи права були надані договором, а не ордером. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду ознакою підробленого документу є внесення відомостей, які не відповідають дійсності. В даному випадку відомості, які внесені в ордер відповідають дійсності. А саме головне, дивлячись на доводи відповідача, є питання хто є потерпілим.

Нажаль, представником була допущена недбалість та використано не той бланк ордеру. Однак, сам по собі бланк не є документом без його суттєвих та змістових реквізитів. В даному випадку QR-код на ордері відсилає до мого профілю, а номер ордеру є всього лише порядковим.

04.02.2025 за вхід.№ЕС/10641/25 надійшли додаткові пояснення представника ГУ ДПС в Одеській області, де додатково наголошено, що адвокат Завальнюк Д.Ю. зазначає, що між ним та ТОВ «ОДА-ТРЕЙД» 27.12.2024 було укладено договір про надання правової допомоги, за яким уповноважено представника, в тому числі, підписувати та подавати позовні заяви, заяви по суті, інші процесуальні документи та таким чином даний договір надавав право підписати позовну заяву.

Однак, за своєю суттю договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське об`єднання, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги.

Таким чином, такий договір про надання правової допомоги відноситься до цивільно-правових відносин суб`єктів приватного права.

Розглядаючи заяви представника Головного управління ДПС в Одеській області за вхід. №ЕС/7558/24 від 24.01.2025 року та за вхід. №ЕС/8349/25 від 28.01.2025 року про залишення позовної заяви без розгляду, додаткові пояснення Головного управління ДПС в Одеській області за вхід. №ЕС/10641/25 від 04.02.2025 року та заперечення представника товариства з обмеженою відповідальністю «ОДА-ТРЕЙД» за вхід. №ЕС/9016/25 від 29.01.2025 року, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 та ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Зазначений принцип отримав подальше закріплення у нормах судоустрійного і процесуального законодавства.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При розгляді даної справи судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2025 у справі №761/5870/24 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2025 у справі №761/16846/23.

Перед об`єднаною палатою для забезпечення єдності судової практики постало правове питання, яке стосується належного процесуального підтвердження представником учасника справи - адвокатом своїх повноважень на участь у справі.

На переконання суду постанова об`єднаної палати є релевантною до спірних правовідносин, так як Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII вводить процедури і механізми, які максимально деталізують дії суду, і вперше процесуальні кодекси максимально уніфіковані за структурою, механізмами і принципами.

Згідно частин першої та четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6, 7 КАС України також визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо тих чи інших аспектів розуміння статті 55 Конституції України.

Конституційний Суд України зазначав, що, зокрема:

(1) «частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 1950 рік), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів місті Жовті Води) від 25 грудня 1997 року №9-зп);

(2) «судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану» (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002);

(3) «згідно з Конституцією України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, головним обов`язком якої є утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3); органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6); в Україні визнається і діє принцип верховенства права, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8). Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 3.1. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010);

(4) «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права (пункт 2.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 24 Конституції України (справа про рівність сторін судового процесу) від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012);

(5) «за юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя» (пункт 2.5. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 294, статті 326 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 23 листопада 2018 року №10-р/2018).

Як свідчить тлумачення норм Конституції України в ній міститься конституційні цінності (конституційні права та свободи, що передбачені в розділі 2 Конституції України), які складають зміст конституційного ладу.

Тлумачення статті 55 Конституції України свідчить, що право на судовий захист є гарантією реалізації прав і свобод. Стаття 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод При цьому, повернення апеляційної скарги, оформленої відповідно до процесуального закону, яка підписана адвокатом, що діє на підставі договору є порушенням права на судовий захист, яке згідно частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах надзвичайного чи воєнного стану. Це пов`язано з тим, що право на судовий захист є фундаментом сучасного конституційного ладу.

Об`єднана палата підкреслює, що цей суд завжди був на сторожі конституційних цінностей (конституційних прав та свобод) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року в справі №688/1619/17-ц (провадження №61-24783св18), та постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/9278/16-ц (провадження №61-33331сво18).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У КАС України міститься аналогічне правове регулювання: «Сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ст. 55).

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ст. 57).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу" (ч. 4 ст.59)».

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).

При цьому, ст. 161 КАС України таких вимог не містить.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України). Схожі за змістом правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №П/9901/736/18 (провадження №11-989заі18), в постановах Верховного Суду від 03 серпня 2020 року у справі №428/3851/19, від 12 липня 2021 року у справі №750/7902/20-ц).

Гарантування кожному права на судовий захист та заборона обмеження в такому праві, в тому числі в умовах інтенсивної діджиталізації суспільства, повномасштабної збройної агресії проти України російської федерації та введення воєнного стану на всій території України, хоча б з точки зору найвищої соціальної цінності життя та здоров`я людини, спонукають до сприяння в забезпеченні плюралізму способів взаємодії між судами та учасниками судового процесу, способів підписання ордеру, а не їх обмеження судами; ордер має бути підписаний адвокатом; ордер вважається таким, що містить підпис адвоката за умови, що: він містить власноручний («фізичний») підпис, він підписаний електронним підписом, він є додатком до документа, який підписано електронним підписом у випадку, якщо ордер додано до документа, що посвідчений електронним підписом, додаткового накладення окремого власноручного («фізичного») чи електронного підпису на ордер не вимагається (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2024 року у справі №483/346/24).

Об`єднана палата зауважує, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є заявою самого адвоката про наявність у нього повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги.

Відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України (статті 59 КАС України) вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою і змістом частини третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

За відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката.

У справі, яка переглядається, до позовної заяви від імені ТОВ «ОДА-ТРЕЙД» адвокат Завальнюк Д.Ю. додав ордер серії ВН №1221006 від 27.12.2024.

У підготовчому засіданні 29.01.2025 адвокатом Завальнюком Д.Ю. надано копію договору про надання правової допомоги від 27.12.2024, укладеного між адвокатом Завальнюком Д.Ю. та директором ТОВ «ОДА-ТРЕЙД» Волковим Андрієм.

Предметом вказаного договору було надання правової допомоги щодо оскарження податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Одеській області №12448/15-32-07-0-19 від 29.03.2024, №12560/15-32-07-01-19 від 29.03.2024, №12293/15-32-23-02 від 28.03.2024 року, які і є предметом розгляду даної справи.

Договором про надання правової допомоги було уповноважено представника, в тому числі, підписувати та подавати позовні заяви, заяви по суті, інші процесуальні документи (п. 2.1 Договору). Адвокатом надано витяг із ЄРАУ та відомості із електронного кабінету щодо сплати щорічних внесків.

Також надано Додатковий договір до Договору про правову допомогу від 27.12.2024, датований 24.01.2025 та ордер серії ВН №1464912 від 24.01.2025.

У підготовче засідання 05.02.2025 з`явився директор ТОВ «ОДА-ТРЕЙД» Волков Андрій Миколайович, який підтвердив укладення договору від 27.12.2024 та додаткового договору від 24.01.2025 з адвокатом Завальнюком Дмитром Юрійовичем.

Адвокатом також надано оригінал договору від 27.12.2024.

Враховуючи обставини, встановлені судом у підготовчому засіданні, та висновки Верховного Суду, суд вважає, що право адвоката Завальнюка Д.Ю. підтверджено безпосередньо договором про надання правничої допомоги від 27.12.2024, який згідно з частиною першою і змістом частини третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

Відтак, твердження податкового органу не ґрунтуються на достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновках або неспростовних презумпціях щодо фактів.

В адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).

Крім того, відповідачем не враховано висновки Верховного Суду, які в силу Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та КАС України, є для нього обов`язковими.

При застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У вказаній справі ТОВ «ОДА-ТРЕЙД» не може бути обмежено у праві звернутися до суду за захистом своїх прав за наявності укладеного договору про правову допомогу.

Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Керуючись ст.ст. 2-12, 44, 240, 256, 293-297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв представника Головного управління ДПС в Одеській області за вхід. №ЕС/7558/24 від 24.01.2025 року та за вхід. №ЕС/8349/25 від 28.01.2025 року про залишення позовної заяви без розгляду відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 293-297 КАС України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДА-ТРЕЙД» (адреса: 65058, Одеська область, Одеський район, м. Одеса, вул. Армійська, буд. 18а, другий поверх, )

Головне управління ДПС в Одеській області (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ЄДРПОУ ВП: 44069166, електронна пошта:

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА