Справа № 200/733/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

07 лютого 2025 року Справа №200/733/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, щодо відмови виплатити позивачу, як дружині померлого військового пенсіонера ОСОБА_2 , відповідно до статті 61 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», суми пенсії, що підлягала виплаті, та залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити позивачу, як дружині померлого військового пенсіонера ОСОБА_2 , відповідно до статті 61 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», суми пенсії, що підлягала виплаті, та залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, в сумі 31763,18 гривень з розрахунку 303263,18 гривень згідно з рішеннями Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі № 200/2479/23 та 14000,00 гривень згідно з рішеннями Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року у справі № 200/6920/23;

- стягнути судовий збір з відповідача у справі.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 200/733/25 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Голошивцю І.О.

Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись із матеріалами позову, з`ясовано порушення позивачем вимог п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Позивач зауважила, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі № 200/2479/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області ОСОБА_2 за період 01.04.2019 року по 31.10.2023 року не виплачена доплата до пенсії склала 303 263,18 гривень; на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року у справі № 200/6920/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області ОСОБА_2 за період 01.10.2023 року по 30.04.2024 року не виплачена доплата до пенсії склала 14000,00 гривень. Позивач зазначила, що за наявної можливості у липні 2024 року вона звернулась до нотаріуса в липні 2024 року з метою подання заяви про відкриття спадкової справи та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з питання отримання не виплаченої доплати до пенсії. В свою чергу нотаріус ознайомив позивача з отриманим листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.07.2024 року № 0500-0508-8/70272 за змістом якого повідомлено « Згідно з частиною першою статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. На нараховану заборгованість, яка належала померлому ОСОБА_2 на виконання вищезазначених рішень суду, може бути виплачено за умови покладення судом на органи Пенсійного фонду України відповідних зобов`язань в частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому або у разі заміни у встановленому законодавством порядку сторони виконавчого провадження. Тобто, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області фактично відмовило їй в отриманні коштів, нарахованих на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду, внаслідок чого вимушена звернутися до суду так як рекомендація звернутись із заявою про заміну стягувана належним правонаступникам або покладення судом на органи Пенсійного фонду України відповідних зобов`язань не відповідає обставинам справи.

Слід зазначити, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/2479/23 від 04.08.2023 року вирішено: позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні з 01.04.2019 перерахунку пенсії у відповідності до вимог ст.43, 51 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виходячи із грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.04.2023 № ФС-96960/09/01/1074, із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , виходячи із грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.04.2023 № ФС-96960/09/01/1074, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2023 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6920/23 від 02.02.2024 року вирішено: адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 доплати до пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної доплати у розмірі 2000,00 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб з 01 жовтня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили 29.03.2024 року відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду.

Як встановлено судом та підтверджується наявною в матеріалах позовної заяви копії свідоцтва про смерть від 09.04.2024 року виданого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який відповідно до свідоцтва про одруження виданим від 07.09.1991 року є чоловіком ОСОБА_3 .

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.10.2024, виданим державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори Краматорського районного нотаріального округу Донецької області, підтверджується право позивача на спадщину від її чоловіка ОСОБА_2 у формі «недоотриманої пенсії у розмірі 303263 (триста три тисячі двісті шістдесят три) гривні 18 копійок, згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.08.2023 року по справі № 200/2479/23, яке набрало законної сили 19.10.2023 року, згідно якого було зроблено перерахунок пенсії за період з 01.04.2019 року по 31.10.2023 року та у розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок, згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.02.2024 року по справі № 200/6920/23, яке набрало законної сили 29.03.2024 року, згідно якого було зроблено перерахунок пенсії за період з 01.10.2023 року по 30.04.2024 року, належність якої спадкодавцю підтверджено довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.07.2024 року за № 0500 - 0508 - 8/70272».

Наданим позивачем листом відповідача від 08.07.2024 підтверджується повідомлення державному нотаріусу про те, що нараховану заборгованість, яка належала померлому гр. ОСОБА_2 за період з 01.04.2019 по 31.10.2023 у сумі 303263,18 грн. та за період з 01.10.2023 по 30.04.2024 у сумі 14000,00 грн. на виконання вищезазначених рішень суду, може бути виплачено за умови покладення судом на органи ПФУ відповідних зобов`язань в частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому або у разі заміни у встановленому законодавством порядку сторони виконавчого провадження.

Суд, оцінивши встановлені обставини, дослідивши надані матеріали, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, суд виходить з такого.

Правилами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Підпункт 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини): отже, Кодексу адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

В свою чергу, Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Оскільки правовий інтерес позивача полягає в праві на майно, як спадкоємця, на присуджені її чоловіку кошти пенсії, суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 17.04.2018 у справі №815/6956/15, відповідно до якої публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Позивач звернувся до суду за захистом майнових відносин, які стосуються її права власності на майно, а саме спадкових прав. Захист такого права з огляду на наведені вище положення Кодексу адміністративного судочинства України не може відбуватися в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Слід констатувати, що в межах цієї справи, позовні вимоги не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат.

Тому суд дійшов висновку, що позов належить до юрисдикції загального місцевого суду за правилами цивільного судочинства.

Вищезазначена позиція також підтверджується правовим висновком зазначеним у постанові Верховного Суду по справі №580/4047/21 від 04.08.2022 року, яку в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Тому наявні підстави відмовити у відкритті провадження та повернути позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами позивачу.

Згідно з ч.1 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону України від 27.02.2020 №3674-VI «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Керуючись ст.ст. 2-20, 170, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії та роз`яснити про юрисдикцію спору загального місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений та підписаний 07 лютого 2025 року.

Суддя І.О. Голошивець