Справа № 260/405/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 260/405/24 пров. № А/857/32720/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Березюка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року, головуючий суддя Микуляк П.П., ухвалене у м. Ужгород, повний текст якого складено 15.11.2024 року, у справі за адміністративним позовом Громадянина Румунії ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Громадянин Румунії ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 (ВЧ НОМЕР_1 ), ЗРУ ДПС України (ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просив визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо отримання/передачі 17.11.2022 року квадроцикла марки Саn Am Bombardier, номер шасі НОМЕР_3 відповідно до актів приймання-передачі транспортних засобів і техніки та актів приймання-передачі основних засобів передані НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути гр. Румунії ОСОБА_1 квадроцикл марки Саn Am Bombardier, номер шасі НОМЕР_3 ; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), щодо відомчої реєстрації квадроцикла марки Саn Am Bombardier, 2015 р.в., номер шасі НОМЕР_3 , який належить гр. Румунії ОСОБА_1 та скасувати таку.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 24 жовтня 2022 року у справі №309/4679/22 Постановою Хустського районного суду Закарпатської області гр. Стан ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення за ч.2 ст.204-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 13600 грн., а квадроцикл марки «Саn Am Bombardier», який був визнаний засобом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП конфісковано для подальшого передачі до парку Збройних сил України.

Однак не погоджуючись із наведеним по суті та за наявності численних процесуальних порушень 02 листопада 2022 р. позивачем було подано апеляційну скаргу на вказану постанову, що саме по собі не дозволяло виконання такої постанови в частині конфіскації та стягненні штрафу до завершення розгляду. Фізична передача квадроцикла марки «Саn Am Bombardier» була протиправною, з порушеннями чинного законодавства.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), щодо відомчої реєстрації за Військовою частиною НОМЕР_1 Держприкордонслужби квадроциклу марки Саn Am Bombardier, 2011 р.в., номер шасі НОМЕР_3 , який належить гр. Румунії ОСОБА_1 ; скасовано відомчу реєстрацію за Військовою частиною НОМЕР_1 Держприкордонслужби квадроциклу марки Саn Am Bombardier, 2011 р.в., номер шасі НОМЕР_3 , який належить гр. Румунії ОСОБА_1 ; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо: - передачі квадроциклу марки Саn Am Bombardier, 2011 р.в., номер шасі НОМЕР_3 , відповідно до Акту приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 17.11.2022 року; - отримання квадроциклу марки Саn Am Bombardier, 2011 р.в., номер шасі НОМЕР_3 , відповідно до Акту приймання-передачі основних засобів від 17.11.2022 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути гр. Румунії ОСОБА_1 або його законному представнику, квадроцикл марки Саn Am Bombardier, 2011 р.в., номер шасі НОМЕР_3 .

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 та ЗРУ ДПС України оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: ВЧ НОМЕР_1 - скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити; ЗРУ ДПС України скасувати рішення суду попередньої інстанції, а провадження у справі закрити.

Свою апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 мотивує тим, що до її повноважень чи її командира не належить передання будь якого майна фізичним особам на безоплатній основі. Тобто, відповідач не має прав щодо розпорядження квадроциклом, а тому зобов`язати його вчинити дії, щодо передачі квадроцикла позивачу є незаконним, так як такі дії не належить до компетенції відповідача.

ЗРУ ДПС України свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що предметом розгляду у цій справі є приватний інтерес позивача щодо його права власності на рухоме майно. Не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права фізичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

В судовому засіданні представник ЗРУ ДПС України (ВЧ НОМЕР_2 ) підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та ЗРУ ДПС України (ВЧ НОМЕР_2 ), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга ВЧ НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ЗРУ ДПС України підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що зі змісту спірних правовідносин позивач просить визнати протиправними дії щодо отримання/передачі квадроцикла марки Саn Am Bombardier, номер шасі НОМЕР_3 відповідно до актів приймання-передачі транспортних засобів і техніки та актів приймання-передачі основних засобів та зобов`язати повернути йому квадроцикл марки Саn Am Bombardier, номер шасі НОМЕР_3 ; визнати протиправними дії щодо відомчої реєстрації квадроцикла марки Саn Am Bombardier, 2015 р.в., номер шасі НОМЕР_3 , який належить йому та скасувати таку.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункт 7 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачає, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (частина третя статті 321 ЦК України).

У разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, з метою суспільної необхідності майно може бути примусово відчужене у власника на підставі та в порядку, встановлених законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості (реквізиція) (частина перша статті 353 ЦК України).

В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості (частина друга статті 353 ЦК України).

Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується. Оцінка, за якою попередньому власникові була відшкодована вартість реквізованого майна, може бути оскаржена до суду (частини третя та четверта статті 353 ЦК України).

У разі реквізиції майна його попередній власник може вимагати взамін надання йому іншого майна, якщо це можливо. Якщо після припинення надзвичайної обставини реквізоване майно збереглося, особа, якій воно належало, має право вимагати його повернення у судовому порядку. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно, одночасно вона зобов`язується повернути грошову суму або річ, яка була нею одержана у зв`язку з реквізицією, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна (частини п`ята та шоста статті 353 ЦК України).

Як в доктрині приватного права, так і в судовій практиці усталеним є підхід, що: під реквізицією варто розуміти примусове оплатне відчуження майна державою у власника при існуванні надзвичайних обставин на підставі та в порядку, встановленому законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості або без такого. Метою реквізиції є усунення або запобігання тим наслідкам, що виникли або можуть виникнути, наступити через стихійне лихо, аварію, епідемію, епізоотію, воєнний або надзвичайний стан та за інших надзвичайних обставин; реквізиція застосовується за надзвичайних обставин, які вимагають негайних дій, вона провадиться в позасудовому (адміністративному) порядку за рішенням органів державної влади. Адміністративний порядок реквізиції майна у власника обумовлений необхідністю швидкої реакції від органів державної влади на надзвичайні обставини. Норми, що регулюють реквізицію, спрямовані на вирішення колізії публічного інтересу та цивільного права (зокрема, права власності, інших цивільних прав), розв`язання якої відбувається на користь публічного інтересу; залежно від підстави проведення реквізиції, два її види: реквізиція за надзвичайних обставин (частина перша статті 353 ЦК України); реквізиція в умовах воєнного або надзвичайного стану (частина друга статті 353 ЦК України). Відмінність між реквізицією (частина перша статті 353 ЦК України) та реквізицією в умовах надзвичайного чи воєнного стану (частина друга статті 353 ЦК України) є момент відшкодування вартості майна: у першому випадку його має бути проведено до примусового відчуження майна, а в другому випадку обов`язок держави відшкодувати вартість майна настає після його примусового відчуження; право вимагати повернення майна обумовлюється наявністю в особи статусу «колишнього» власника. За допомогою такої конструкції законодавець створює передумови для охорони інтересів приватних осіб. Повернення майна можливе за умови: припинення надзвичайних обставин, тобто стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії, воєнного або надзвичайного стану та ін.; збереження майна; заявлення власником позовної вимоги про його повернення до органу, що проводив його реквізицію або якому передано відповідне майно; встановлення можливості повернення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі № 686/8141/22 (провадження № 61-5313св23) зазначено, що: «Відповідно до вимог статті 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі, інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом».

Відповідно до частини другої статті 353 ЦК України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Підсумовуючи, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Як уже зазначалось судом раніше, предметом спору у цій справі є оскарження передачі/отримання квадроцикла марки Саn Am Bombardier, 2015 р.в., номер шасі НОМЕР_3 та зобов`язання повернути позивачу або його законному представнику вказаний квадроцикл, а отже, спір, що виник між сторонами у цій справі, стосується майнових прав позивача та має приватно-правовий характер.

Спірні правовідносини виникли внаслідок прийняття рішення про примусове відчуження майна, яке порушує, на думку позивача, його права, а тому у позивача виникла необхідність захисту свого цивільного права, у зв`язку з чим він звернувся до суду із позовом.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Апеляційний суд вважає, що та обставина де відповідачем у справі визначено суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язані із захистом своїх майнових прав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 КАС України.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, рішення суду попередньої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. 238, 239, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі №260/405/24 скасувати, а провадження у справі за позовом Громадянина Румунії ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич
Повний текст постанови складено 06.02.2025 року.