Справа № 520/7494/21
Суддя: Ширант А.А.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

06 лютого 2025 року справа № 520/7494/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ширант А.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Харківського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо виплати суми індексації (у розмірі 386,10 грн за період з 05.08.2004 по 31.08.2004), а також середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні (за період з 14.08.2014), в задоволенні якого судом 02.09.2021 було відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Зобов`язано відповідача виплатити суму грошового забезпечення у розмірі 386,10 грн (за період з 05.08.2004 по 31.08.2004), а також нарахувати та виплатити за весь час затримки розрахунку при звільненні 14.08.2012 з військової служби по день ухвалення судом рішення у даній справі середній заробіток відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Ухвалами Верхового Суду від 31.07.2024 та від 16.08.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача на постанову апеляційного суду.

Позивачем 06.01.2025 подано до суду заяву в порядку ст. 383 КАС України, в якій він просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність, вчинену відповідачем на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі №520/7494/21.

- відповідно до ч. 1 ст. 249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її командиру військової частини НОМЕР_2 для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 520/7494/21.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що 02.08.2024 Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відкрито примусові виконавчі провадження № 75689998 і №75689741.

Відповідачем, згідно наявних станом на 19.12.2024 електронних матеріалів виконавчих проваджень № 75689998 і № 75689741, про будь-які обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання вищевказаного судового рішення, або заходи, які вживаються військовою частиною НОМЕР_2 для виконання судового рішення не проінформовано.

Дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

За змістом ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

У ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Одним з основних засад/принципів адміністративного судочинства, згідно з п. 5 ч. 3 ст. 2 КАС України є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст.ст. 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У ч. 2 ст. 370 КАС України визначено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У ч. 2 ст. 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України, уд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звернув увагу на те, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Судом встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 зобов`язано відповідача виплатити суму грошового забезпечення у розмірі 386,10 грн (за період з 05.08.2004 по 31.08.2004), а також нарахувати та виплатити за весь час затримки розрахунку при звільненні 14.08.2012 з військової служби по день ухвалення судом рішення у даній справі середній заробіток відповідно до ст. 117 КЗпП України.

На виконання вказаної постанови Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи № 520/7494/21 від 17.07.2024.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.

Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Вказаний порядок встановлений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема в ч. 1 цієї статті зазначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» бачимо, що державний виконавець має монополію на виконання судового рішення, адже Закон наділяє його під час виконання судових рішень певними важелями впливу на боржника, який не виконує судове рішення у встановлений строк.

Із Автоматизованої системи виконавчого провадження, судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бомбер Ю.А. відкрито виконавче провадження № 75689741 з виконання виконавчого листа 520/7494/21 від 17.07.2024.

Відповідно до інформації про виконавче провадження № 75689741 постановою державного виконавця від 28.01.2025 відкладено провадження виконавчих дій до 10.02.2025.

Відтак, суд наголошує на тому, що примусове виконання Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі № 520/7494/21 здійснюється у виконавчому провадженні, в межах якого виконавець уповноважений вживати заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на належне виконання судового рішення.

Отож, примусовий порядок виконання рішення ще не завершений, оскільки дії відповідача щодо належного виконання рішення перевіряються відповідним органом Державної виконавчої служби, та без надання належної оцінки цим органом суд не може стверджувати, що встановлені законом заходи примусового виконання рішення суду наразі є вичерпаними.

Відтак станом на день подання представником позивача заяви, що розглядається, судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, до того ж до 10.02.2025 провадження виконавчих дій - відкладено.

Отже, подана позивачем заява є передчасною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241, 248, 256, 294, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання відповідно.

Суддя А.А. Ширант