Справа № 120/9218/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 р. Справа № 120/9218/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради в особі Управління соціального захисту населення (Правобережне) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), яка подана її представником адвокатом Самохваловим С.В., до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради в особі Управління соціального захисту населення (Правобережне) (далі - відповідач) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються протиправністю винесеного відповідачем рішення від 18.04.2024 № 58501-24-1, яким відмовлено у призначені позивачу з березня 2024 року допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі.

Зокрема, позивач зазначає, що оскільки із відповідною заявою про призначення допомоги вона звернулася до органу соціального захисту населення 01.03.2024, тобто до набрання чинності змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 331 від 22.03.2024 до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо-переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 332 від 20.03.2022, тому жодних правових підстав для відмови у призначені такої допомоги у відповідача не було.

Ухвалою суду від 17.07.2024 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які були усунуті представником позивача 22.07.2024 шляхом надання доказів сплати судового збору.

Надалі ухвалою від 29.07.2024 судом відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

09.08.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що звернення ОСОБА_1 18.04.2024 із заявою про виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі відбулося після набрання чинності змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 331 від 22.03.2024 (набрання чинності 28.03.2024), а тому оскільки фактичне місце проживання (перебування) заявника збігається із місцем проживання уповноваженої особи ОСОБА_2 (матері заявниці), тому Управлінням прийнято цілком законне рішення про відмову в наданні ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з березня 2024 року.

Окремо відповідач наголошує, що вказана в рішенні від 18.04.2024 дата звернення як 01.03.2024 є лише датою, яка зазначає період з якого продовжується виплата допомоги особам, які мають на неї право та звернулися за продовженням її виплати в лютому квітні 2024 року.

Відповідач переконує суд, що 01.03.2024 ОСОБА_1 не зверталась до Департаменту із заявою на продовження виплати допомоги на другий шестимісячний термін починаючи з березня 2024 року. Така заява нею була подана особисто 18.04.2024, копія якої й долучається до матеріалів справи. Іншої заяви позивача від 01.03.2024 не існує.

За таких обставин відповідач вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення діяв правомірно та на підставі норм чинного законодавства, й жодних протиправних дій не вчиняв. А тому в задоволенні позову просить відмовити.

19.08.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує викладені відповідачем доводи та просить задовольнити позовні вимоги.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради з 13 вересня 2022 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014р. «Про облік внутрішньо переміщених осіб», їй було видано довідку про взяття на облік за № 509- за новим місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи судом встановлено, що 18.04.2024 (представник позивача вказує на 01.03.2024) ОСОБА_1 було подано заяву до Управління соціального захисту населення (Правобережне) про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на другий шестимісячний період з 01 березня 2024 року.

Втім, рішенням відповідача № 58501-24-1 від 18.04.2024, яке згенероване за допомогою Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (далі - ЄССС), за результатами опрацювання звернення заявнику відмовлено у призначені допомоги на проживання з підстав невідповідності особи умовам, визначеним Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

20.06.2024 та 25.06.2024 представником позивача було направлено адвокатські запити до відповідача щодо з`ясування підстав прийняття оскаржуваного рішення.

Листами від 24.06.2024 та 28.06.2024 відповідач повідомив, що оскільки позивач є здобувачем освіти та проживає за однією адресою зі своєю матір`ю, то рішенням від 01.05.2024 їй було відмовлено у призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з березня 2024 року на шестимісячний термін. Також відповідач вказав, що 01.03.2024 позивач із заявою про призначення допомоги не зверталась.

Вважаючи рішення від 18.04.2024 № 58501-24-1 про відмову у призначенні допомоги протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із наступного.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначені Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Частиною першою статті 5 Закону № 1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам врегульовано Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (далі Порядок № 332).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 332 (в редакції чинній станом на 13.09.2022 - день звернення ОСОБА_2 (матері позивача ОСОБА_1 ) з заявою про надання допомоги внутрішньо переміщеним особам), допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Як з`ясовано судом та не заперечується сторонами спору, позивач ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 проживають однією сім`єю за однією адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі особистої заяви від 13.09.2022 ОСОБА_2 , матері ОСОБА_1 , яка була законним представником (уповноваженою особою), враховуючи вимоги Порядок № 332, Управлінням соціального захисту (Правобережне) було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.09.2022 по 31.01.2024 в розмірі 5000,0 грн. (2000,00 грн. на ОСОБА_2 та 3000,00 грн. на ОСОБА_1 ) та враховуючи норми пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України № 94 від 26 січня 2024 року «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб» з 01.02.2024 по 29.02.2024. - в розмірі 4000,00 грн. (2000,00 грн. на ОСОБА_2 , та 2000,00 грн. на ОСОБА_1 ).

Кабінетом Міністрів України 26.01.2024 прийнято постанову № 94 «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб», пунктом 1 якої передбачено:

виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам продовжується автоматично з 1 лютого 2024 р. на один місяць без додаткового звернення для осіб, у яких у січні 2024 р. закінчився шестимісячний період отримання такої допомоги;

подання заяви для продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які мають право на її продовження після 1 березня 2024 р. відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418; 2023 р., № 69, ст. 3990), може бути здійснено з 1 лютого 2024 р.;

допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам, які мають на неї право та звернулися за продовженням її виплати з особисто поданою заявою у лютому - квітні 2024 р., призначається і виплачується починаючи з 1 березня 2024 року.

Тобто допомога на проживання виплачувалась позивачу до 28.02.2024. Продовження виплати цієї допомоги з 01.03.2023 могло мати місце за додатковим зверненням особи.

Надалі Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 331 від 22.03.2024, якою внесено зміни до Порядку № 332.

Зокрема, пунктом 3 Порядку № 332 (в редакції постанови КМУ № 331 від 22.03.2024, яка діє від 28.03.2024), передбачено, що діти/особи віком до 23 років, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої, вищої освіти після досягнення ними 18 років і не мають власних сімей, мають право звертатися за призначенням допомоги особисто, якщо вони мають фактичне місце проживання (перебування) інше, ніж уповноваженої особи.

Таким чином з 28.03.2024 можливість звернення із заявою про призначення допомоги внутрішньо переміщеним особам передбачено дітям/особам до 23 років, які навчаються за денною формою навчання та не мають власних сімей, і які проживають окремо від уповноваженої особи (в даному випадку матері ОСОБА_1 ОСОБА_2 ).

Як свідчать матеріали справи, 18.04.2024 ОСОБА_1 було подано заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на другий шестимісячний період, де зазначено адресу фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

До заяви додано довідку за № 523 від 20.09.2023р. про те, що вона є здобувачем освітнього ступеня «бакалавр» 1 курсу денної форми навчання Вінницького торговельно-економічного інституту Державного торговельно-економічного університету.

При цьому згідно відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, відповідач підтвердив, що мати заявниці ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення (Правобережне) як внутрішньо переміщена особа з 13.09.2022 та нею в заяві про взяття на облік вказано місце фактичного проживання АДРЕСА_1 .

Отже, оскільки ОСОБА_1 та її мати проживають за однією адресою, то враховуючи положення п. 3 Порядку № 332 (в редакції постанови КМУ № 331 від 22.03.2024) позивач не набула права на особисте звернення за призначенням допомоги на проживання з березня 2024 року на другий шестимісячний період.

За таких обставин суд доходить висновку, що оскаржуване рішення відповідача від 18.04.2024 № 58501-24-1 ґрунтується на положення діючого законодавства, а отже є правомірним і підстав для його скасування суд не знаходить.

Щодо основних доводів представника позивача, на яких власне і ґрунтується даний позов, про те, що із заявою про призначення допомоги позивач зверталась саме 01.03.2024, тобто в період до внесення змін до п. 3 Порядку № 332 згідно постанови КМУ № 331 від 22.03.2024, то такі не знайшли свого належного підтвердження в процесі розгляду справи.

Так, дійсно, в оскаржуваному рішенні від 18.04.2024 № 58501-24-1 зазначено «дата звернення: 01.03.2024». Втім, згідно наданих представником відповідача пояснень, які викладені у відзиві на позовну заяву, а також долучених до матеріалів справи документів судом з`ясовано, що рішення № 58501-24-1, яке датоване 18.04.2024, є згенерованим за допомогою Єдиної інформаційної системи соціальної сфери та відображає результат опрацювання звернення заявника зокрема від 18.04.2024. При цьому дата « 01.03.2024», яка зазначена в цьому рішенні лише вказує на період з якого могла бути продовжена виплата допомоги особі, та не має жодного відношення до заяви позивача, яка подана та датована 18 квітням 2024 року.

В даному випадку в суду не має сумнівів чи підстав вважати дані твердження відповідача хибними, оскільки жодних доказів про те, що позивач дійсно зверталася до відповідача із будь-якою заявою, датованою 01.03.2024, матеріали справи не містять та таких сторонами спору надано не було.

Натомість судом підтверджено, що звернення ОСОБА_1 із заявою про продовження виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам починаючи з березня 2024 року було подано 18.04.2024, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії таких заяв.

Більше того, суд не може оминути поза увагою і ту обставину, що оскаржуване у цій справі рішення № 58501-24-1 від 18.04.2024 відображає лише результат опрацювання звернення заявника від 18.04.2024 за допомогою Єдиної інформаційної системи соціальної сфери. Натомість, як свідчать матеріали справи, по суті розгляду заяви позивача від 18.04.2024 відповідачем прийнято письмове рішення від 01.05.2024 № А/08/30943, копія якого вручена ОСОБА_1 01.05.2024, про що свідчить відповідні відмітка про отримання.

Тобто, незважаючи на те, що таке рішення від 01.05.2024 хоч і не є предметом даного спору, проте вочевидь стосується спірних правовідносин, так як відображає результат розгляду існуючої заяви позивача від 18.04.2024 про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

А враховуючи, що підстави, за яких винесене рішення від 01.05.2024 узгоджуються із обставинами які підтверджують правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу в призначені допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі згідно п. 3 Порядку № 332, суд не вбачає ознак вважати таке рішення як і рішення від 18.04.2024 протиправними.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги зобов`язального характеру.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Водночас адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.

Разом з тим право на звернення до адміністративного суду не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме собою звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист, адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і що це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах. Натомість відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та ключовим доводам сторін, суд вважає заявлений адміністративний позов таким, в задоволенні якого необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати згідно ст. 139 КАС України присудженню на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 06.02.25.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Департамент соціальної політики Вінницької міської ради в особі Управління соціального захисту населення (Правобережне) (вул. Космонавтів, 30, м. Вінниця, 21021, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович