Справа № 200/3484/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року справа №200/3484/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року (повне судове рішенян складено 12 серпня 2024 року) у справі № 200/3484/24 (суддя в І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

30.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 19.05.2015 по 01.02.2020 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 та був зарахований на грошове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначав, що відповідно до наказу від 01.02.2020 №25 його було звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, проте йому стало відомо, що у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення здійснювалося не у повному обсязі.

Позивач зауважив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі № 200/1249/21-а зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року із одночасним відрахуванням передбачених законом податків та зборів. У лютому 2022 року відповідачем на виконання рішення суду від 19.08.2021 у справі № 200/1249/21-а було виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року в сумі 84 607,72 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі № 200/2739/21-а зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У січні 2023 року відповідачем на виконання вищезазначеного рішення суду виплачено на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 34 173,69 грн.

З метою виплати компенсації за звільнення без повного розрахунку позивач звернувся до суду щодо виплати середнього заробітку за період з 02.02.2020 по 18.01.2023 включно. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.05.2023 у справі № 200/567/23 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2020 по 18.01.2023 включно у розмірі 80 000 грн.

Позивач зауважив, що залишилась невиплаченою індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2020. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 200/4258/22 стягнуто з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4078,45 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 01.02.2020, включно, відповідно до приписів абз.3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078, в сумі 93 949,59 грн з відрахуванням податків та обов`язкових платежів. Позивач зазначив, що 09.05.2024 на виконання постанови суду від 06.11.2023 у справі №200/4258/22 відповідачем було виплачено на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2020 у загальній сумі 92 540,35 грн, із одночасним утримання військового збору 1,5%. Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 01.02.2020, а крайню виплату відповідачем здійснено 09.05.2024, то відповідачем затримано розрахунок з 02.02.2020 по 08.05.2024 на 1558 днів. Позивач просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 478 260,36 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2020 (включно), відповідно до приписів абз.3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078, за періоди: з 02.02.2020 по 18.07.2022 (включно) та з 19.07.2022 по 19.01.2023 (включно).

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в частині невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2020 (включно), відповідно до приписів абз.3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078, за періоди: з 02.02.2020 по 18.07.2022 (включно) у сумі - 92 538,90 грн та з 19.07.2022 по 19.01.2023 (включно) у сумі 67 941,25 грн.

У решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що в даному випадку необхідно враховувати принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність, дії відповідача щодо її виплати.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Як вже було встановлено та зазначено при винесенні рішення по справі № 200/1249/21-а від 19 серпня 2021 року, що з 19 травня 2015 року ОСОБА_1 призвано на військову службу та призначено на посаду кухаря відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 з посадовим окладом у розмірі 530 грн., шпк «солдат», що підтверджується витягом з наказу від 19 травня 2015 року № 58.

За відомостями архівної довідки на посаду діловод відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу позивача переведено з червня 2015 року.

З 01 лютого 2020 року ОСОБА_1 , діловода відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу, виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням із військової служби у запас, що підтверджується витягом з наказу від 01 лютого 2020 року № 25.

Отже, період служби в структурному підрозділі відповідача становить з 19 травня 2015 року по 01 лютого 2020 року.

За змістом відповіді відповідача на заяву позивача від 12 грудня 2020 року індексація грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року не нараховувалась; посадовий оклад за посадою діловод відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_4 станом на січень 2015 року становить 605 грн, на березень 2018 року 2 730 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2021 по справі № 200/1249/21-а було вирішено - адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання до вчинення певних дій задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року із одночасним відрахуванням передбачених законом податків та зборів.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2022 року по справі № 200/1249/21-а постановлено апеляційні скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі № 200/1249/21-а залишено без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі № 200/1249/21-а залишено без змін.

Таким чином з урахуванням вищенаведеного, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1249/21-а від 19.08.2021 року набрало законної сили 17.01.2022 року відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Як встановлено судами та підтверджується наявною в матеріалах справи копією роздруківки від 11.02.2022 платіж №8CR з мобільного застосунку позивача щодо надходження грошових коштів, позивачу на виконання рішення суду по справі № 200/1249/21-а було виплачено відповідачем 84 607,72 грн.

Як вже було встановлено Донецьким окружним адміністративним судом та зазначено у рішенні суду по справі № 200/2739/21-а від 06.09.2021, ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Наказом військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) №58 від 19.05.2015 сержант запасу ОСОБА_1 з 19.05.2015 приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно з наказом військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) № 25 від 01.02.2020 сержанта ОСОБА_1 , діловода відділення військової обліку та бронювання сержантів і солдатів ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільненого наказом військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_7 (по особовому складу) від 17 січня 2020 року №3-РС з військової служби у запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Відповідно до вказаного наказу станом на 01.02.2020 року вислуга років позивача у Збройних Силах становить: календарна 06 років 07 місяців 15 днів; пільгова 08 років 07 місяців 08 днів; загальна 15 років 02 місяців 23 дні.

При звільненні зі служби одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що передбачена п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачу не виплачена.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/2739/21-а від 06.09.2021 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/2739/21-а від 07.06.2022 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 200/2739/21-а залишено без задоволення, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 р. у справі № 200/2739/21-а - залишено без змін.

Таким чином з урахуванням вищенаведеного, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/2739/21-а від 06.09.2021 набрало законної сили 07.06.2022 відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Як встановлено судом та підтверджується наявною в матеріалах справи копією роздруківки від 19.01.2023 з мобільного застосунку позивача щодо надходження грошових коштів, позивачу на виконання рішення суду по справі № 200/2739/21-а було виплачено відповідачем 34 173,69 грн.

Судом встановлено, що також не заперечується позивачем по справі, враховуючи зазначене ним у його позовній заяві: - «З метою виплати компенсації за звільнення без повного розрахунку позивач звернувся до суду щодо виплати середнього заробітку за період з 02.06.2020 року по 16.11.2023 року включно».

Вищенаведені спірні правовідносини стали підставою для розгляду Донецьким окружним адміністративним судом справи № 200/567/23.

У рішенні Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/567/23 від 01.05.2023 зазначено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі №200/1249/21-а відповідачем, 11.02.2022, виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року в сумі 84 607,72 грн.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року у справі № 200/2739/21-а відповідачем 19.01.2023 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 6 років військової служби в сумі 34 173,69 грн.

У зв`язку з невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/567/23 від 01.05.2023 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2020 по 18.01.2023 включно.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2020 по 18.01.2023 включно у розмірі 80 000 грн.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/567/23 від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у справі № 200/567/23 повернуто заявникові.

Отже, з урахуванням вищенаведеного рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/567/23 від 01.05.2023 набрало законної сили 11.07.2023 відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду.

При цьому, як зазначав позивач у своєму адміністративному позові: - «Разом з цим залишилась невиплаченою індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2020».

Вищенаведені спірні правовідносини позивача із відповідачем стали підставою для його звернення до суду та в подальшому предметом розгляду Донецьким окружним адміністративним судом справи № 200/4258/22.

Як зазначено у рішенні Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/4258/22 від 08.12.2022, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 01.02.2020 включно відповідно до приписів абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4078,65 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 01.02.2020 включно в сумі 92 540,35 грн відповідно до приписів абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/4258/22 від 08.12.2022 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, стягнення індексації грошового забезпечення відмовлено повністю.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду по справі № 200/4258/22 від 06.11.2023 апеляційну скаргу Дяченка Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 8 грудня 2022 року у справі № 200/4258/22 за позовом Дяченка Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії скасовано.

Прийнято нову постанову.

Позовні вимоги Дяченка Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 з невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2020, включно, відповідно до приписів абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4078,65 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 01.02.2020, включно, відповідно до приписів абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, в сумі 93 949,59 грн. з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.

На виконання вищенаведеної постанови Першого апеляційного адміністративного суду по справі № 200/4258/22 від 06.11.2023, судом було встановлено, що виплата відповідачем на користь позивача суми 92 540,35 грн. індексації грошового забезпечення у фіксованій величині 4078,65 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 01.02.2020, включно, відповідно до приписів абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, в сумі 93 949,59 грн. з відрахуванням податків та обов`язкових платежів, була здійснена 09 травня 2024 року, про що свідчить копія з карткового рахунку позивача за 10.05.2024, зміст позовної заяви.

Отже, спірним питанням в зазначеній справі є нарахування та виплата відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2020 по дату повного розрахунку за судовим рішенням 08.05.2024 включно.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону № 2232-XII).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

За ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

За ч. ч. 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідачем не заперечується, що остаточний розрахунок, а саме виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2020, включно, відповідно до приписів абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, не був проведений з позивачем у день його звільнення. Остаточний розрахунок при звільненні, на виконання рішення суду щодо індексації за період з 01.03.2018 по 01.02.2020, здійснений з позивачем 09.05.2024.

При цьому, нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок здійснення компенсаційних виплат за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

За рішенням Конституційного суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, має застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

Водночас, цими нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Ці питання врегульовано нормами Кодексу законів про працю України. Тому, за аналогією закону до спірних відносин застосовуються норми ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Згідно ст. 117 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022), в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ внесно зміни до статті 117 КЗпП України.

Згідно ст. ст. 116, 117 КЗпП України (в редакції чинній з 19.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Стаття 116 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3248-IV від 20.12.2005, № 2352-IX від 01.07.2022.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Стаття 117 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005; текст статті 117 в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022.

Отже, нормами КЗпП України обмежено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку шістьма місяцями.

Верховний Суд у постановах від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22 та від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Разом із тим, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За висновком Верховного Суду у вказаних справах у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Застосовуючи наведений підхід Верховного Суду, суд зазначає, що у цій справі період з 02.02.2020 по 18.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 по 08.05.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Таку правову позицію підтримано Верховним судом в постанові від 14.03.2024 року у справі № 560/6960/23.

Водночас у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 01.02.2020 № 25 сержанта ОСОБА_1 прийнято вважати таким, що з 01.02.2020 справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік. З 01.02.2020 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, тобто, розрахунок необхідно здійснювати саме з наступної дати - з 02.02.2020.

При цьому, враховуючи зазначені вище висновки Верховного Суду, суд розділяє на 2 періоди позовні вимоги наступним чином:

- з 02.02.2020 по 18.07.2022 (в редакції статті 117 КЗпП України до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців);

- з 19.07.2022 по 08.05.2024 в редакції статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями.

Щодо періоду з 02.02.2020 по 18.07.2022.

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні за цей період складає 898 днів.

Згідно п.п. 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки…. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд зауважує, що відповідачем на виконання вимог ухвали суду по справі № 200/3484/24 від 03.06.2024 не було надано: довідки про нараховане грошове забезпечення позивачу за останні 6 місяців, що передували його звільненню; довідки з зазначенням дати, суми платежів, та призначення платежу позивачу виплаченими ІНФОРМАЦІЯ_5 після його звільнення на виконання рішення суду по справі № 200/4258/22.

При цьому суд встановив, що також належним чином відображено та зазначено у рішенні Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/567/23 від 01.05.2023: - «Розмір середньоденного грошового забезпечення за останні повні календарні місяці служби, середньоденне грошове забезпечення складає 367,25 (11278,43 (грудень) + 11490,83 (січень)/ 62 р.д.)».

Відповідно до приписів ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Окрім вищенаведеного, стороною позивача не оскаржувалась сума середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці, що передували його звільненню з військової служби та яка була зазначена у вищенаведеному рішенні суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку провести розрахунки середнього заробітку з урахуванням раніше вже встановленої та зазначеної у рішенні суду по справі №200/567/23 середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 367,25 грн.

Стороною позивача рішення місцевого суду в справі, що розглядається, не оскаржено.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 367,25 грн х 898 (днів) = 329 790,5 грн.

Загальна сума отриманих позивачем виплат, які були виплачені відповідачем на виконання рішення суду у справі № 200/4258/22, відповідно індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 01.02.2020 року становить 92 540,35 грн.

Крім того, Великою Палатою Верховного суду в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц зазначено, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити розмір відшкодування, визначеного статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, і те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника і роботодавця у спірних правовідносинах, а також співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця стосовно виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати цієї заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

3. Ймовірний розмір майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, а також співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, установлених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в незалежності від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки у порівнянні із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Місцевим судом, під час вирішення цієї справи, враховані вказані вище критерії, а також правова позиція та механізм врахування коефіцієнта істотності частки складових заробітної плати у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, що були наведені Верховним Судом під час вирішення справи № 806/2473/18.

Отже, розрахована судом сума середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2020 по 18.07.2022 в сумі 329 790,5 грн, є неспівмірною і непропорційною у порівнянні з розміром заборгованості відповідача з виплати належних позивачу при звільненні сум (92 540,35 грн в частині виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2020).

Коефіцієнт істотності частки, порівняно із середнім заробітком (середнім грошовим забезпеченням) позивача за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із загального розміру несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення складає 28,06% (92 540,35 * 100/329 790,5).

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 28,06% розраховується наступним чином: 367,25 грн (середньоденний заробіток позивача) х 28,06% (коефіцієнт істотності частки) = 103,05 грн (середньоденна сума відшкодування з урахуванням істотності частки) х 898 (днів затримки розрахунку) = 92 538,90 грн.

Враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд вважає, що сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, а саме, середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.02.2020 по 18.07.2022 становить 92 538,90 грн.

Щодо періоду затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2022 по 08.05.2024.

Як зазначалося вище, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Враховуючи правові висновки Верховного суду у зазначених вище справах, апеляційний суд враховує приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Отже, задоволенню підлягають вимоги за період з 19.07.2022 по 19.01.2023.

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні за цей період складає 185 календарних днів.

Згідно п.п. 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки…. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вже було встановлено судом, розмір середньоденного заробітку позивача складає 601,52 грн.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за цей період становить 367,25 грн. х 185 = 67 941,25 грн.

Суд першої інстанції вважав, що з урахуванням вищенаведеного, сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, а саме, середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 (включно, але не більш як за шість місяців) становить 67 941,25 грн.

Проте, з такими висновками та розрахунками місцевого суду не погоджується судова колегія апеляційного суду.

1). Щодо періоду з 02.02.2020 по 18.07.2022.

Період затримки становить 898 календарних днів.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 329 790,50 грн (367,25 грн /середньоденний розмір грошового забезпечення/ * на 898 /кількість днів затримки/).

Разом з цим, Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 вказала, що підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

В цій постанові Верховний Суд навів механізм розрахунку істотності частки середнього заробітку, а саме: розмір середнього заробітку прямопропорційно залежить від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Отже, виходячи із принципу пропорційності спершу визначається відсоткове співвідношення загальної суми виплат, що підлягала виплаті, та суми, що не була виплачена в день звільнення, тобто виплату якої затримано.

У цій справі загальний розмір виплат, належних позивачеві при виключенні зі списків особового складу, складав 240 402,05 гривень, з яких:

29 081,74 грн - грошове забезпечення виплачено у добровільному порядку при звільненні з військової служби (встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.05.2023 по справі № 200/567/23);

84 607,72 грн - індексація грошового забезпечення, виплачена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2021 по справі № 200/1249/21;

- 34 173,69 грн - індексація грошового забезпечення, виплачена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.09.2021 по справі № 200/2739/21;

- 92 538,90 грн - індексація грошового забезпечення, виплачена на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2023 по справі № 200/4258/22, щодо якої позивачем заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку в справі, що розглядається.

Частка заборгованості відповідно до алгоритму, виведеного Верховним Судом, складає: 92 538,90 грн / 240 402,05 грн * 100% = 38,49%.

Отже, виходячи з принципу пропорційності, закладеного в ст. 117 КЗпП України та описаного у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку може складати: 329 790,50 грн * 38,49% = 126 936,36 грн.

При цьому цей критерій не є єдиним.

Так, в згаданій вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц критерій періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості був лише одним з принаймні чотирьох інших, які варто застосовувати при обрахунку середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Більш того, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 жовтня 2023 року в справі № 607/1662/21 та постанові від 17 січня 2024 року в справі № 932/9029/23 звернула увагу на те, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів, тому апеляційним судом до цього періоду затримки розрахунку враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

В справі, що розглядається, наявні інші підстави для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила наступне:

«72. … Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

…

86. … оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

…

91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

91.4 Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

…

93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).».

Отже, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, пункти 91.3 та 94.5), розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні може бути проведений за принципом «на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні … можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя».

Тобто, розмір середнього заробітку може розраховуватися наступним чином: розмір несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення * на середньозважену ставку за кредитами в річному обчисленні за період несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення.

Згідно відомостей офіційного вебсайта Національного банку України (https://bank.gov.ua/files/4-Financial_markets.xlsx), середньозважена процентна ставка в річному обчисленні за новими кредитами резидентам (крім інших депозитних корпорацій) за секторами економіки (усього у національній валюті) становила: у 2020 році - 14,1%; у 2021 році - 13,3%; у 2022 році 18,5%.

Отже, беручи до уваги висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц та виходячи з розміру несвоєчасно нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення при звільненні за період з 19.04.2018 по 18.07.2022 у сумі 42 649,57 грн, приблизну оцінку розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні у спірних правовідносинах, що розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами, можна розрахувати як розмір суми, яку позивач, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит на цю суму з метою збереження рівня свого життя, що становить 34 244,01 грн, а саме:

у 2020 році середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 14,1% річних / 12 місяців = 1,175% (ставка за кредитом одного місяця), з лютого 2020 року обчислено за формулою: 92 538,90 грн (сума несвоєчасно виплаченої індексації) х 1,175% х 11 місяців = 11 960,65 грн;

у 2021 році обчислено за формулою: 92 538,90 грн (сума несвоєчасно виплаченої індексації) х 13,3% (середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні) = 12 307,67 грн;

у 2022 році середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні 18,5% річних / 12 місяців = 1,54% (ставка за кредитом одного місяця), по липень 2022 року обчислено за формулою: 92 538,90 грн (сума несвоєчасно виплаченої індексації) х 1,54% х 7 місяців = 9 975,69 грн.

Крім того, є і інші обставини, визначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

Зокрема, позивачка тривалий час з моменту звільнення (з лютого 2020 року до вересня 2022 року, тобто близько 2 років і 7 місяців /31 місяць/, тобто, навіть більше ніж затримка розрахунку в описаному періоді) не зверталася до суду для вирішення спору щодо належних їй сум при звільненні (лише 04.09.2022 в справі № 200/4258/22), штучно збільшивши період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості.

Отже, причинами, що пов`язані з тривалістю порушень прав позивача, є в тому числі і її дії, а не лише відповідача.

Апеляційний суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зокрема, пункт 94.6: «З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 11 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників».

З огляду на встановлені обставини та з метою дотримання балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку, визначивши його в сумі 3 000,00 грн.

2). Період позовних вимог з 19.07.2022 по 08.05.2024.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону № 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Відтак, норма ст. 117 КЗпП України встановлює цивільну відповідальність роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що виходячи із приписів цієї норми до роботодавця у випадку констатації судом нездійснення виплати розрахунку у повному обсязі у день звільнення, застосовується такий вид відповідальності як стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При цьому, у такому разі немає різниці, з яких видів виплат складається своєчасно невиплачена сума коштів та чи була вона виплачена однією сумою або різними та у який період, значення має лише факт порушення прав робітника на отримання заробітної плати у належному розмірі у день звільнення та термін прострочення виплати таких сум, який обмежується шістьма місяцями.

Отже, у випадку якщо з роботодавця вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України, в редакції чинній з 19.07.2022, відповідальність роботодавця у такому випадку є вичерпаною, оскільки відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Водночас, при прийнятті спірного рішення судом не було враховано, що предметом розгляду справи № 200/567/23 було, зокрема, стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з 02.02.2020 по 18.01.2023, при вирішення якого з відповідача вже було стягнуто середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 80 000 гривень, в тому чмслі, у відповідності до вимог статті 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX, з урахуванням граничного розміру не більш як за шість місяців.

Відтак, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для повторного стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19.07.2022 року.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачеві слід відмовити.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду зміні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі № 200/3484/24 змінити:

В абзаці другому резолютивної частини слова і цифри «та з 19.07.2022 по 19.01.2023 (включно)» - виключити.

В абзаці третьому резолютивної частини слова і цифри «за періоди: з 02.02.2020 по 18.07.2022 (включно) у сумі - 92 538,90 грн та з 19.07.2022 по 19.01.2023 (включно) у сумі 67 941,25 грн» замінити словами та цифрами «за період з 02.02.2020 по 18.07.2022 (включно) у сумі 3 000 (три тисячі) гривень».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі № 200/3484/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 06 лютого 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук