Справа № 620/15568/24
Суддя: Оксана ТИХОНЕНКО
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Чернігів Справа № 620/15568/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.03.2024 № 0-2508-UA0072674 Головного управління ДПС у Чернігівській області.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що податковим органом безпідставно здійснено нарахування позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки йому належать нежитлові будівлі, які використовуються за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції, а відтак в силу підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що з твердженнями позивача щодо розповсюдження на нього пільги встановленої пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України не можливо погодитися, оскільки буквальний аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності. В спірних же правовідносинах у власності позивача перебуває саме гараж, а «гаражі», хоча і є об`єктом нежитлової нерухомості підпункт «г» 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, проте не відносяться до групи «будівлі промисловості». Щодо визначення «промислове підприємство», необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття. Відтак, згідно з вимогами абзацу «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовується за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Згідно Державного класифікатора будівель та споруд визначення «Гараж» не відноситься до класу «Будівлі промисловості». Гаражі віднесено до підрозділу "Будівлі транспорту та засобів зв`язку" група 124 "Гаражі» клас 1242 "Гаражі". Відтак, об`єкт нерухомого майна «Гараж» є базою оподаткування, оскільки згідно відомостей про об`єкт нерухомого майна, нежитлова будівля, яка на праві власності належать позивачу та використовується для цілей забезпечення діяльності позивача, не є «будівлею промисловості», тому, відповідно зазначений об`єкт нерухомості не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Таким чином, на підставі наведеного позивач не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта-власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. З огляду на зазначене, Головне управління ДПС у Чернігівській області приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований та перебуває на обліку як фізична особа-підприємець та відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснює господарську діяльність, зокрема, за КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 20.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Гринь Л.А., позивач придбав приміщення гаража, загальною площею 01013,8 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Також, згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.12.2004 №6074270 позивач набув право власності на зазначений гараж.

Податковим повідомленням-рішенням від 05.03.2024 №0-2508-UA0072674 позивачу було визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд зазначає, що спірним у цій справі є питання правомірності нарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлового приміщення, яке віднесене до будівель промисловості, та можливість застосування положень підпункту є пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України до будівлі, яка віднесена до будівель промисловості, та згідно правовстановлюючих документів, перебуває у власності фізичної особи та використовується у виробничому процесі.

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

За правилами пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1. п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України).

В силу вимог підпункту є пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Згідно з п.30.1 ст.30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п.30.2 цієї статті.

Положеннями пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, зокрема, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади.

Зміст наведених положень дає підстави дійти правового висновку, що застосування підпункту є пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, якою сформовано новий правовий висновок, відмінний від сформованого у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №806/2461/17.

Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до вказаного Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові (група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості).

Тобто, з урахуванням Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, нежитлові будівлі майстерні, що використовується для лісопильного та стругального виробництва, відноситься до будівель лісопильного та стругального виробництва КВЕД 16.10.

Відповідач, обгрунтовуючи правомірність винесення спірного податкового повідомлення-рішення, звертає увагу суду на те, що гараж, який перебуває у власності позивача, до будівель промисловості не відноситься.

В той же час, суд зазначає, що в чинному законодавстві відсутнє чітке визначення промислового підприємства, з огляду на що, встановленню підлягають обставини використання будівлі гаража за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Так, згідно з рішенням Держанівської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 17.12.2009 позивачу надано дозвіл на розміщення об`єкту підприємницької діяльності (а.с.21). Відповідно до довідки від 21.11.2024 №439 (а.с.20) будівля гаража використовується за функціональним/цільовим призначенням для промислового виготовлення продукції, зокрема виробів із деревини та будівельних матеріалів. Все деревообробне обладнання, на якому здійснюється виробництво деревообробної продукції, розміщене та експлуатується у цьому нежитловому приміщенні в АДРЕСА_1 .

Тобто, наявними у матеріалах справи документами підтверджується використання позивачем належної йому на праві власності нежитлової будівлі, які відносяться до будівель промисловості, за функціональним призначенням.

А отже, суд приходить до висновку, що податковим органом безпідставно здійснено нарахування позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки нежитлова будівля, використовуються за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції, а тому в силу пп. є пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 05.03.2024 № 0-2508-UA0072674.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124, вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000).

Повне судове рішення складено 05.02.2025.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО