Справа № 285/2964/24
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2964/24

Головуючий у 1-й інстанції: Літвин О.О.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

05 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Бердоус Ю. М.,

представника позивача - Чепури М.В.

представника відповідача - Юхимчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.

1. Короткий зміст позовних вимог.

1.1 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову серії ПН МЖТ №001657 від 21.05.2024 про накладення на неї адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП, закривши провадження у справі.

1.2 В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проживає в Україні на постійній основі з 2014 року на підставі посвідки на постійне проживання, яка видана безстроково та є документом, що надає право іноземцю постійно, а не тимчасово проживати в Україні. У 2011 році уклала шлюб з громадянином України, у них народилось двоє дітей. Зараз чоловік проходить військову службу в ЗСУ. Своєчасно обміняти закордонний паспорт громадянина російської федерації не змогла через сімейні обставини та неможливістю виїхати за межі України у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, карантинними обмеженнями та початком військової агресії росії проти України і введення в країні воєнного стану.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

2.1 ОСОБА_1 є громадянкою рф згідно з даними паспорта НОМЕР_1 , строк дії якого з 22.07.2013 по 22.07.2018. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , 28.10.2011 ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_3 . За час спільного проживання у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2.2 06.06.2014 орган видачі 1801 ОСОБА_1 видав посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 . З 14.06.2014 позивач разом з родиною зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджується даними з витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №676 від 06.03.2024.

2.3 Згідно з довідкою №58 від 06.02.2023 чоловік позивача, ОСОБА_3 , 05.10.2022 призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 .

2.4 ОСОБА_1 офіційно працевлаштована оператором мийної установки в ТОВ «НВ КДЗ» з 15.01.2020 по даний час (довідка №59 від 30.05.2024).

2.5 21.05.2024 відповідач виніс постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЖТ №001657 у справі про адміністративне правопорушення щодо порушення ОСОБА_1 п.2 Порядку, затвердженого Постановою КМУ №150 від 15.02.2012, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП.

2.6 Згідно з вказаною постановою та протоколом про адміністративне правопорушення ПР МЖТ №001681 від 21.05.2024, громадянка рф ОСОБА_1 порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживає по посвідці на постійне проживання в Україні ІН НОМЕР_5 , вид.06.06.2014 органом 1801, та має закордонний паспорт громадянина рф НОМЕР_1 , вид. 22.07.2013, термін дії якого закінчився 22.07.2018, внаслідок чого проживає за недійсним документом понад 30 календарних днів.

2.7 Не погодившись із даною постановою відповідача, позивач оскаржує її до суду.

3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

3.1 Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03.12.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

3.2 Суд першої зазначив, що судом не встановлено конкретних, поважних причин, що зумовили неможливість дотримання ОСОБА_1 міграційного законодавства у передбачені законом строки. Позивач з 2014 року має посвідку на постійне проживання в Україні, та маючи статус іноземця в Україні, повинна поважати, розуміти та цікавитись законодавством України, в тому числі стосовно обов`язків іноземців щодо строку та порядку оформлення документів для проживання в Україні.

4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

4.1 Позивач просить скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03.12.2024 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

4.2 Підставами для апеляційного оскарження рішення суду є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, внаслідок чого судом зроблено помилковий висновок про порушення позивачем вимог Порядку, затвердженого постановою КМУ № 150 від 15.02.2012 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (Далі Порядок № 150), оскільки вона має посвідку на постійне проживання на території України з безстроковим терміном дії, яка згідно з п. 17 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідчує її особу та надає право на постійне проживання на території України.

4.3 У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що діяв відповідно до вимог законодавства, а посвідка на постійне проживання не виключає обов`язку іноземця мати дійсний паспортний документ. Вказує, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, яке позивач просить залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

ІІ. Мотивувальна частина.

1. Позиція апеляційного суду.

Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.

1.1 Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

1.2 Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п. 1 ст. 247 КУпАП).

1.3 Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок та правові підстави їх перебування на території України.

1.4 Відповідно до вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

1.5 Згідно з п. 6-8 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

Пункт 6 - іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

Пункт 7 - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

Пункт 8 - іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

1.6 Відповідно до ч. 1, 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

1.7 Відповідно до ч. 1, 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

1.8 Згідно з ч. 22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

1.9 Відповідно до п. 16 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

1.10 Проаналізувавши вказані положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», колегія суддів вважає, що паспортний документ іноземця визначає наявність між цією особою та державою соціально-політичного зв`язку, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, у той час як посвідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні.

1.11 Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЖТ № 001657 від 21.05.2024 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП. У постанові зазначено, що 21 травня 2024 року о 10:59 год за адресою: м. Звягель, вул. Олександра Чернявського, 3, виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає по посвідці на постійне проживання в Україні НОМЕР_3 , вид. 06.06.2014 органом видачі 1801, та має закордонний паспорт громадянина рф НОМЕР_1 , вид. 22.07.2013, термін дії якого закінчився 22.07.2018, внаслідок чого проживає за недійсним документом понад 30 календарних днів. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2 Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 150 від 15.02.2012 (а.с. 5).

1.12 Положеннями ч. 2 ст. 203 КУпАП, на підставі яких відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, передбачена адміністративна відповідальність за «перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився».

1.13 Аналіз вищевказаної норми дає підстави для висновку про те, що адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 203 КУпАП настає у наступних випадках: 1) перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів; 2) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні; 3) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за недійсними документами; 4) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за документами, термін дії яких закінчився.

1.14 Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, про що свідчить копія її паспорту, строк дії паспорта до 22.07.2018.

1.15 ОСОБА_1 отримала право постійно проживати на території України, що підтверджується посвідкою на постійне проживання від 06.06.2014 серії НОМЕР_3 (а.с.9). Дана посвідка є дійсною і не оспорюється сторонами.

1.16 Позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , який є громадянином України та на даний час проходить службу у Збройних Силах України. Позивач проживає на території України 10 років, з 2014 року має посвідку на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15). Подружжя мають дітей, які проживають і зареєстровані за тією ж адресою.

1.17 Факт наявності у позивача безстрокової посвідки на постійне проживання в Україні з 2014 року визнається і не заперечується відповідачем, а відтак у розумінні Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ОСОБА_1 вважається такою, що перебуває в Україні як іноземець на законних підставах.

1.18 Відповідно п.17 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

1.19 З урахуванням зазначеної норми права, колегія суддів вважає, що проживання позивача, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні, з паспортом громадянина російської федерації для виїзду за кордон термін дії якого закінчився, не створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, оскільки посвідка на постійне проживання підтверджує право позивача на проживання в Україні.

1.20 Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обставиною, що виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення, є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

1.21 Щодо порушення позивачем вимог Порядку № 150 апеляційний суд виходить з наступного. Пунктом 1 Порядку № 150 визначено, що цей Порядок визначає процедуру продовження строку перебування та тимчасового проживання іноземців та осіб без громадянства на території України або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

1.22 Пункт 2 Порядку № 150 встановлює, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

1.23 Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення ОСОБА_1 вимог Порядку № 150 та що в її діях вбачається порушення міграційного законодавства, а саме п. 2 Порядку № 150.

1.24 Апеляційний суд вважає, що позивачем не порушені вимоги пункту 2 Порядку № 150, які на неї не розповсюджуються, оскільки ОСОБА_1 , маючи посвідку на постійне проживання на території України, має статус особи з правом не на тимчасове, а на постійне проживання на території України.

1.25 Колегія суддів дійшла висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП.

2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

2.1 Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, є слушними та підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи, що є підставою для скасування судового рішення.

2.2 Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

2.3 Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2.4 При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 30.05.2024. При поданні апеляційної скарги позивачка сплатила судовий збір в сумі 727 грн згідно з копією квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки № 107 від 24.12.2024. Загальна сума сплаченого позивачкою судового збору складає 1332 грн 60 коп., яка підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2024 року скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ПН МЖТ №001657 від 21.05.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) судовий збір у сумі 1332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 60 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.