Справа № 560/15029/24
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/15029/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

05 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач 26.09.2024 звернувся з рапортом до 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у якому просив звільнити його з військової служби на підставі п.3 ч.12, п.п. г п.2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з небажанням продовжити військову службу та сімейними обставинами, якими є необхідність здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

До рапорту позивач додав:

- нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ,

- нотаріально засвідчену копію платника податків ОСОБА_1 ,

- нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ,

- нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 ,

- нотаріально засвідчену копію платника податків ОСОБА_2 ,

- нотаріально засвідчену копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №919636,

- нотаріально засвідчену копію висновку №844 про наявність порушення функції організму форми №080-4/о,

- нотаріально засвідчену копію довідки ЛКК від 09.09.2024 про потребу стороннього догляду,

- нотаріально засвідчену копію витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_1 ,

- нотаріально засвідчену копію витягу з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 ,

- нотаріально засвідчену копію посвідчення НОМЕР_4 від 05.07.2024,

- нотаріально засвідчену копію витягу з реєстрації актів цивільного стану,

- нотаріально засвідчену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 ,

- нотаріально засвідчену копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 ,

- нотаріально засвідчена копія довідки №2256 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту відмовлено, оскільки у ОСОБА_2 є ще один син ОСОБА_3 , 1983 року народження, і який відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати свого батька. Право вибору одного із синів, щодо утримання батька надається лише у випадку перебування обох синів на військовій службі.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до п. 3 ч. 12, пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Судом встановлено, відповідач відмовив у звільненні з військової служби, оскільки у ОСОБА_2 є ще один син ОСОБА_3 , 1983 року народження, і який відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати свого батька.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у зв`язку з утриманням та вихованням 3 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 не може доглядати свого батька ОСОБА_2 , і єдиним доглядальником ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .

Щодо вказаних обставин суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що у ОСОБА_2 (батька позивача) є також син ОСОБА_3 1983 року народження.

Стаття 51 Конституції України визначає, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Однією з основних цілей регулювання сімейних відносин, відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України, є утвердження почуття обов`язку перед батьками.

Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 204 Сімейного Кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Однак, відповідних доказів, а саме судового рішення позивачем не надано.

Отже, суд приходить до висновку, що при розгляді рапорту позивача відповідачем обґрунтовано зроблено висновок про те, що наявність у ОСОБА_2 (батька позивача) дорослого сина (який має трьох дітей) не є підставою для висновку про відсутність у нього обов`язку чи можливості здійснення постійного догляду за своїм батьком.

Виходячи з приписів ст. 26 Закону №2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у разі необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Колегія суддів зазначає, що позивачем до суду не надано доказів про наявність інвалідності у ОСОБА_3 .

Отже, у ході розгляду справи суд не встановив порушень прав позивача з боку відповідача у межах спірних правовідносин, пов`язаних зі звільненням позивача з військової служби.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.