Справа № 520/5870/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 р. Справа № 520/5870/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 (суддя: Бідонько А.В., м. Харків) по справі № 520/5870/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач, В/Ч НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні після тяжкого поранення протягом часу з 23.03.2023 по 18.01.2024;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні після тяжкого поранення протягом часу з 23.03.2023 по 18.01.2024, з урахуванням виплачених сум.

- стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач проходив службу в Збройних Силах України та безпосередньо брав участь у бойових діях. У період з 23.03.2023 по 18.01.2024 перебував на лікуванні у зв`язку із отриманим пораненням при проходженні військової служби. Однак, за вказані періоди відповідачем протиправно позивачу не нараховано та не виплачено додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 по справі № 520/5870/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 по справі № 520/5870/24 та ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, зазначає, що після спливу чотирьох місяців лікування військовослужбовця ОСОБА_1 повинні були направити для проходження ВЛК, адже у позивача на має ані обов`язку, ані можливості без відповідного направлення пройти ВЛК для встановлення потреби у тривалому лікуванні. Зазначає, що у разі наявності висновку ВЛК про потребу у продовжені лікування, нормами Порядку №260 встановлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки командира військової частини видати наказ про продовження виплати грошового забезпечення.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 , стрілець-снайпер 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти механізованого батальйону, 23 березня 2023 року отримав: Мінно-вибухову травму. Вогнепальне осколкове торако-абдомінальне поранення з пошкодженням лівого куполу діафрагми, наскрізне поранення селезінки, наскрізне поранення шлунку, десерозація попереково-ободової кишки. Гемоперитонеум. Двобічний гемопневмоторакс. Вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої гомілки з вогнепальним переломом обох кісток лівої гомілки.

За обставин: 23 березня 2023 року в період з 12 години 25 хвилин по 12 годину 38 хвилин під час виконання бойового завдання отримав поранення внаслідок обстрілу позицій підрозділу з РСЗВ поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області з напрямку населеного пункту Берхівка. Поранення отримане під час захисту Батьківщини, а саме - виконання бойового завдання в зоні ведення бойових дій. Причиною отримання поранення є обстріл зі сторони збройних сил Російської Федерації, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1888 від 21.04.2023 року (а.с. 34).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №83 від 24.03.2023 ОСОБА_1 увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира у зв`язку з лікуванням від поранення (а.с. 68).

У період з 24.03.2023 по 27.03.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №4» Дніпровської міської ради та виписаний для продовження лікування у спеціалізованому медичному закладі, що підтверджується випискою з медичної карти №10154 (а.с. 53-54).

З 28.03.2023 по 25.05.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради, що підтверджується випискою 8680/2023 (а.с. 44-48).

З 25.05.2023 по 28.06.2023 ОСОБА_1 переведений у Комунальне некомерційне підприємство «Тлумацька центральна міська лікарня» Тлумацької міської ради, що підтверджується змістом свідоцтва про хворобу №207/3 (а.с. 8-9).

З 28.06.2023 по 27.11.2023 позивач перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласна клінічна лікарня Івано-Франковської обласної ради», що підтверджується випискою та медичною картою №17851/2023 (а.с. 35-43, 50-54).

Також, випискою із медичної карти №559 підтверджено перебування позивача у стаціонарі КП «2га міська клінічна лікарня Полтавської міської ради з 17.01.2024 по 18.01.2024 (а.с. 22-23).

Крім того, судовим розглядом встановлено, що постановою ВЛК ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців (а.с. 8-9).

Позивач, посилаючись на виписки з банківського рахунку станом на 30 січня 2024 року, вказував, що протягом всього часу лікування додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн. виплачувалась нерегулярно, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що у період з 23.03.2023 по 22.07.2023 виплата додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 гривень позивачу здійснена, а з 23.07.2023 виплата додаткової винагороди призупинена наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №208 від 23.07.2023, який є чинним, а тому відсутні підстави для виплати додаткової винагороди за період з 23.07.2023.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина 4 статті 9 вказаного вище Закону).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку №260 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).

У пункті 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також, пункт 1 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто, норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Як встановлено судом, підтвердженим є факт поранення та перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 24.03.2023 по 27.03.2023, з 28.03.2023 по 25.05.2023, з 25.05.2023 по 28.06.2023, з 28.06.2023 по 27.11.2023, отримана травма позивача є травмою тяжкого ступеню.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2024 по справі 520/16191/23 наголосив, що оскільки додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, очевидно, що застосування норм Постанови №168, яка регулює питання виплати додаткової винагороди, повинно відбуватися з урахуванням положень Закону №2011-ХІІ та прийнятого на його підставі Порядку №260.

Пункт 11 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачає, що у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні.

Аналогічно абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку № 260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні.

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) (далі - ВЛК) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.

Так, судовим розглядом встановлено, що за безпосередню участь у бойових діях з вогневого ураження противника наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1897 від 05.04.2023 ОСОБА_1 з 01.03.2023 по 22.03.2023 виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн., пропорційно на місяць, що підтверджується витягом із наказу №1897 від 05.04.2024 та додатком 1до наказу (а.с. 70-71).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №112 від 28.08.2023 ОСОБА_1 у вересні 2023 року здійснено доплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. пропорційно на місяць за період лікування від поранення з 23.03.2023 до 21.07.2023: - 28596,78 грн. за березень 2023 року; - 98500 грн. за квітень 2023 року; - 98500 грн. за травень 2023 року; - 95322,58 грн. за червень 2023 року; - 66725,81 грн. за липень 2023 року, що підтверджується витягом із наказу №112 від 28.08.2023 та додатком 3 до наказу (а.с. 72-73).

Отже, в рамках даної справи не є спірним питання виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. пропорційно на місяць за період лікування від поранення з 23.03.2023 по 22.07.2023, оскільки така виплата була здійснена.

Разом із тим, щодо періоду з 23.07.2023, судовим розглядом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №208 від 23.07.2023 ОСОБА_1 на підставі п. 9 розділу 1 наказу МОУ №260 від 07.06.2018 призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з тривалим лікуванням з 23.07.2023 (а.с. 69).

Колегія суддів також зауважує, що в матеріалах справи відсутні висновки ВЛК стосовно позивача про потребу у продовженні терміну лікування після сплину чотирьохмісячного терміну або рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах, а тому, з урахуванням абзацу 3 пункту 9 розділу І Порядку № 260, колегія суддів прийшла до висновку про правомірність ненарахування і невиплати позивачу грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди, починаючи з 23.07.2023.

Крім того, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16.05.2024 по справі 520/16191/23, колегія суддів зауважує, що, згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

З огляду на зазначені норми Положення, висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена у формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.

Разом із тим, в матеріалах справи також відсутні будь-які свідоцтва, довідки або протоколи, які б містили в собі висновок про потребу продовження терміну лікування після сплину чотирьохмісячного терміну.

Крім того, з дослідженої виписки за спірний період, а саме з 28.06.2023 по 27.11.2023 Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня Івано-Франковської обласної ради» встановлено, що в графі Постанова ВЛК про придатність до військової служби вказано: На підставі статті 81 графи ІІ розладу хвороб: Непридатний до військової служби з переглядом через шість місяців (а.с. 35-43).

Враховуючи вищевикладене, оскільки у період з 23.03.2023 по 22.07.2023 виплата додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень позивачу була здійснена, а з 23.07.2023 виплата додаткової винагороди призупинена наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №208 від 23.07.2023, який є чинним, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди за період з 23.07.2023.

Доводи позивача про те, що після спливу чотирьох місяців лікування військовослужбовця ОСОБА_1 повинні були направити для проходження ВЛК, адже у позивача на має ані обов`язку, ані можливості без відповідного направлення пройти ВЛК для встановлення потреби у тривалому лікуванні колегія суддів відхиляє, оскільки вказане не є предметом даного спору. При цьому, як зазначено вище в матеріалах справи відсутні висновки ВЛК стосовно позивача про потребу у продовженні терміну лікування після сплину чотирьохмісячного терміну.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній частині правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції в даній частині не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 по справі № 520/5870/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова