Справа № 754/15508/24
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/37/25
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2025 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про скасування постанов про накладення адміністративного штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про скасування постанов про накладення адміністративного штрафу. Вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2024 позивач стояв біля зупинки громадського транспорту у Деснянському районі м. Києва. До позивача під`їхали на автомобілі та підійшли поліцейський і двоє представників ТЦК та попросили пред`явити військово-обліковий документ (формальна причина перевірки документів - курив ІООБ менш ніж за 50 метрів від зупинки). Представники ТЦК та поліції не пред`явили свої посвідчення та не надали наказ коменданта, що вони є уповноваженими на перевірку документів і вручення повістки, відеофіксації подій з боку представників ТЦК не було. Тому він погодився показати свій паспорт виключно поліцейському із забороною передачі інформації третім особам. Представник поліції запропонував позивачу сісти у автомобіль і проїхати з ними до ТЦК. Позивач у свою чергу відмовився, оскільки поліцейський не захотів складати протокол про адміністративне затримання, та і бланків протоколів у нього при собі не було, а також не було письмового звернення начальника ТЦК до поліції про мій розшук і відповідно в базі Армор мене не було. У результаті, поліцейський дуже довго і настирливо пропонував сісти у машину і поїхати з ними, мотивуючи це тим, що протокол про адміністративне затримання складеться пізніше. Позивач відмовлявся куди-небудь їхати з ними без складання протокол, а і надання йому безоплатної юридичної допомоги. Після чого поліцейський сказав, що заберуть його силою, оскільки він начебто чинив злісний опір, чого ж звісно не було, при цьому, боді камера була включена і був свідок поруч - його батько, який підійшов до них через певний час. Після складання протоколу про адмін. затримання вони поїхали до Деснянського ТЦК, по дорозі заїхавши по наданого безоплатного адвоката, який заявив, що адмін. протокол про затримання вже складено і він міг допомогти тільки під час затримання, і далі він вже нічим допомогти не може. На прохання позивача, проїхати адвокату з ними до ТЦК для подальшого захисту його прав, на що той агресивно відмовився і сказав, що нікуди він не поїде. Після чого розписався у якомусь папірці, наданому поліцейським про надання юридичної допомоги. Позивач зі своєї сторони відмовився ставити там свій підпис, оскільки, з очевидних причин не вважав, що йому було надано хоч якусь юридичну допомогу. По приїзду до ТЦК позивача почали лякати декількома штрафами, при чому у максимальному розмірі у 25 000,00 грн.. Звучали цифри в 50 000,00 грн. і вище. Далі його попросили написати якесь пояснення, погрожуючи штрафом у разі відмови. Позивач відмовився у зв`язку із не наданою правовою допомогою і нерозумінням, що воно і для чого потрібне. Через певний час позивача попросили поставити відмітку у якомусь журналі. Разом з тим, він звернув увагу, що поліцейський не вніс туди свій запис, що він його доставив до ТЦК, і він попросив його заповнити свою частину і поставити свій підпис. Позивач відмовився ставити свій підпис у зв`язку з не наданою правовою допомогою і нерозумінням, що воно і для чого потрібне. Далі декілька різних людей усно «пропонували» відразу пройти ВЛК, погрожуючи штрафом і наслідками у разі відмови. Позивач відмовився мотивуючи це тим, що він зараз у ТЦК виключно для складання протоколу у зв`язку з його адміністративним затриманням, відсутності законним чином виписаної і відправленої йому повістки чи направлення на проходження ВЛК, не надання можливості надати медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, а також флюорографії, не була надана юридична допомога і він не розумів законність дій. Позивачу повідомили, що складуть протокол про адмінправопорушення через відмову від проходження ВЛК. Однак позивач від проходження ВЛК не відмовлявся, а відмовлявся виключно слідувати незаконним діям, які не відповідають законній процедурі. 01.08.2024 р. відносно ОСОБА_1 були складені протоколи №633 та №635 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.2101 КУпАП, згідно якого було виявлено порушення в особливий період законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов`язаним ОСОБА_1 , а саме те, що він, перебуваючи на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , у особливий період, який настав в Україні з моменту оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014 року №303/72014) та діє на сьогодні, у порушення вимог абзацу четвертого частини першої та частини 6 статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1 , а також відмовився від проходження військово - лікарської комісії. 02.08.2024 р. відносно ОСОБА_1 відповідачем були ухвалені постанови № 633 та № 635, згідно яких на було накладені штрафи по 25 500, 00 грн. за ч.3 ст.2101 КУпАП України. У працівників ТЦК відсутні будь яки докази відсутності у позивача війського - облікового документу, відеофіксація робітниками ТЦК не проводилась. Позивач не відмовлявся проходити ВЛК, лише просив надати йому можливість надати медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, а також свою флюрографію, та надати час для залучення професійного порядного адвоката для надання йому правової допомоги. Після цього позивачу ще вручили повістку з`явитися у ТЦК на наступний день, але він попросив скласти акт відмови і записав там свої зауваження, оскільки: повістка не містила реєстраційного номера; у повістці була відсутня мета виклику мене до ТЦК; на момент вручення цієї повістки, як і протоколів позивач декілька годин незаконно утримувався на території ТЦК і термін його адміністративного затримання вже давно сплинув. Твердження відповідача про те, що дані постанови відносно нього були відправлені рекомендованим листом не мають ні якого підтвердження. Оскільки позивач не погоджується із вище зазначеними постановами, вважає їх необґрунтованими, незаконними, та такими, що не відповідають нормам КУпАП, а відтак на підставі викладеного позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач повідомлений судом про розгляд даного провадження належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання. Відзиву та будь - яких клопотань на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2024 р. відносно ОСОБА_1 були складені протоколи №633 та №635 про адміністративне правопорушення передбачені за ч.3 ст.210-1 КУпАП, згідно якого було виявлено порушення в особливий період законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов`язаним ОСОБА_1 , а саме те, що він, перебуваючи на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , у особливий період, який настав в Україні з моменту оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014 року №303/72014) та діє на сьогодні, у порушення вимог абз. 4 чч. 1, 6 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1 , а також відмовився від проходження військово - лікарської комісії.

02.08.2024 р. відносно ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 були ухвалені постанови № 633 та № 635, згідно яких на ОСОБА_1 було накладені штрафи по 25 500, 00 грн. за ч.3 ст.210-1 КУпАП України.

У поданому до суду позові, позивач вказує на те, що постанови є незаконними та необґрунтованими, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

У силу вимог передбачених ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, ч.3 ст. 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідно до частини третьої якої вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У частині 1 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Частиною шостою ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Встановлено, що вимоги, зазначені у частині шостій статті 22, щодо здійснення уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються з 17.07.2024 згідно із Законом № 3633-IX від 11.04.2024.

Однак доказів проведення фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів позивача із застосуванням технічних приладів в матеріалах справи не міститься.

Відповідно до положень п. 2 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559, військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559.

Згідно із п. 9 та 11 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559, військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу. Відомості про сформований військово-обліковий документ в електронній формі відображаються у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до примітки статті 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Згідно зі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», держателем реєстру є Міністерство оборони України, розпорядником реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України, а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення реєстру. Адміністратором реєстру є держатель реєстру.

Відповідно до п. 54 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, під час перевірки військово-облікового документа: уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний назвати своє прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), посаду, а також пред`явити службове посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки, разом з паспортом громадянина (посвідченням офіцера, військовим квитком); поліцейські та представники органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби відрекомендовуються у порядку, визначеному наказами керівників Національної поліції та Держприкордонслужби відповідно.

У ході перевірки документів перевіряється приналежність громадян щодо військового обов`язку, звіряються їх персональні дані, дані військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки). Із зазначеною метою представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби та поліцейські можуть використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, або Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка.

У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

У разі відмови прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки поліцейський, який входить до складу групи оповіщення, проводить адміністративне затримання та доставлення громадянина до такого центру на підставі статей 261 і 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином територіальні центри комплектування та соціальної підтримки мають доступ до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та мають можливості отримувати необхідні дані з реєстру.

Згідно зі ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

А відтак притягнення до відповідальності за ст. 210-1 КУпАП відбувається саме територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається з викладеного позивачем в поданому позові, відповідач мав можливість отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-телекомунікаційними системами, реєстрами, у тому числі публічними, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Разом з тим, доказів того, що позивач своєчасно у встановленому порядку оновив дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів суду надано не було.

Відтак, суду не надано доказів, що на момент складення протоколу № 633 від 01.08.2024 та винесення постанови №633 від 02.08.2024 року, позивач оновив дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та у нього був наявним електронний військово-обліковий документ, який має таку саме юридичну силу як і паперовий, який міг бути перевірений співробітниками відповідача.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначений у постанові №633 від 02.08.2024 року.

Щодо постанови № 635 від 02.08.2024 про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, визначає, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Пунктом 74 вказаного Порядку встановлено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Отже, проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність, однак військовозобов`язаний може пройти ВЛК на збірних пунктах районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я, але за наявності направлення на військово-лікарську комісію.

Слід зауважити, що доказів направлення позивача на проходження ВЛК, станом на день розгляду справи судом, матеріали справи не містять.

В оскаржуваній постанові № 635 від 02.08.2024 встановлено, що позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, матеріали справи не містять ані протоколу № 635 про адміністративне правопорушення, ані направлення ІНФОРМАЦІЯ_1 на військово-лікарську комісію.

Відзив на позовну заяву та доказів на підставі яких було складено оскаржувану постанову № 635 відповідачем не надано.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно зі ч. 3 ст.73 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, письмові матеріали не містять доказів про вчинення порушення ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зазначеного у постанові №635 від 02.08.2024 року.

Таким чином, суд приходить висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, адміністративне стягнення було накладено на позивача незаконно та необґрунтовано.

Враховуючи зазначене та з урахуванням положень ст.77 КАС України, вважає, що оскаржувана постанова №635 від 02.08.2024 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

У тому числі, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 грн., відповідно до приписів ст. 139 КАС.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткове задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 9, 21, 72-78, 90, 121,123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, ч. 2 ст.210-1, 245, 251, 268, 280 КУпАП, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про скасування постанов про накладення адміністративного штрафу - задовольнити частково.

Постанову №635 від 02.08.2024 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КпАП України про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 гривень - скасувати.

Провадження у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП згідно постанови №635 від 02.08.2024 року - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 грн.

У задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Дані відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 06.02.2025.

Суддя: Т.А.Зотько