Справа № 380/17213/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 380/17213/24 пров. № А/857/29862/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року у справі №380/17213/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Андрусів У. Б.,

дата ухвалення рішення 18 жовтня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 23 липня 2024 року щодо відмови йому в поновленні виплати пенсії інваліда 2 групи внаслідок виконання обов`язків військової служби; зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити та виплатити пенсію інваліда 2 групи внаслідок виконання обов`язків військової служби з серпня 2023 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22 липня 2024 року про відмову у поновленні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 03 серпня 2023 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивач не перебуває на обліку у відповідача та останнім не здійснювалося припинення виплати пенсії. Зазначає, що в Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відсутні матеріали пенсійної справи позивача. Звертає увагу на те, що поновлення виплати пенсії здійснюється після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення рф. Однак у зв`язку з введеним воєнним станом на території України ПФУ позбавлений можливості здійснити запит до органів пенсійного фонду рф. Таким чином, питання призначення та виплати пенсії було вирішено після внесення змін до законодавства. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що ним пенсійному органу надано усі необхідні відомості щодо громадянства, місця реєстрації, місця фактичного проживання, а також надано відомості про отримання пенсії. Звертає увагу на те, що відповідачем не здійснено жодних дій з метою витребування відомостей про нарахування та виплату йому пенсії, а також зауважує, що скаржником не наведено будь-яких обґрунтувань щодо наявності підстав для припинення виплати пенсії. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Просить розгляд справи здійснювати за участю позивача та його представника.

При цьому, розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про розгляд справи у присутності сторін, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу детально та послідовно обґрунтовано свою правову позицію по справі; сторонами не заявлено клопотань щодо долучення до справи і дослідження нових доказів тощо, тому правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати в судовому засіданні, колегія суддів не вбачає.

Крім того, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Республіканський центр медико-соціальної експертизи встановив позивачу ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою серії МСЕ №001810 від 17 листопада 1998 року.

Наказом заступника Міністра оборони України командуючого Сухопутними військами ЗС України №152 від 30 листопада 1998 року позивача звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.

ІНФОРМАЦІЯ_1 20 лютого 1999 року призначив позивачу пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (назва Закону у редакції на момент призначення пенсії) та видав посвідчення серії НОМЕР_1 від 17 лютого 1999 року (дублікат серії НОМЕР_2 від 07 лютого 2012 року).

24 лютого 2020 року позивач набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою №1333-, виданою Сихівським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до цієї довідки фактичне місце проживання/перебування позивача: АДРЕСА_1 .

03 серпня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Проте листом від 11 серпня 2023 року №21413-22300/К-52/8-1300/23 відповідач повідомив, що питання призначення та виплати пенсії позивача неможливо вирішити, оскільки органи Пенсійного фонду України позбавлені змоги здійснити до органів пенсійного фонду російської федерації запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

28 серпня 2023 року позивач повторно подав заяву про поновлення раніше призначеної пенсії, однак листом від 12 вересня 2023 року №24387-24860/К-52/8-1300/23 відповідач повторно повідомив, що органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості здійснити до органів пенсійного фонду російської федерації запит пенсійної справи та атестата про останній місяць виплати пенсії заявника за попереднім місцем отримання пенсії.

Не погодившись з такою відмовою, позивач пред`явив позов у суд.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі №380/26536/23 визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії по інвалідності, викладеної у листах від 11 серпня 2023 року №21413-22300/К-52/8-1300/23 та №24387-24860/К-52/8-1300/23 від 12 вересня 2023 року та зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 серпня 2023 року про поновлення виплати пенсії по інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі №380/26536/23 апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі №380/26536/23 без змін.

На виконання цих судових рішень відповідач 22 липня 2024 року прийняв рішення про відмову у поновленні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ухвалення такого рішення обумовлено тим, що поновлення пенсії здійснюється після надходження на відповідний запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації, а органи Пенсійного фонду України позбавлені такої можливості. Позивач не дотримався встановленого порядку звернення за поновленням пенсії згідно з Законом України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пп.8 п.2 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, щодо надання необхідного пакету документів. Також акцентовано на тому, що судовим рішенням від 31 січня 2024 року у справі №380/26536/23 зобов`язань щодо поновлення пенсії позивачу на ГУ ПФУ у Львівській області не покладено. З урахуванням викладеного, на переконання відповідача, відсутні підстави для поновлення пенсії позивачу.

Вважаючи рішення відповідача необґрунтованим та протиправним, позивач звернувся у суд за захистом порушеного права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача про відмову позивачу у поновленні пенсії по інвалідності не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення та соціальний захист є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки право на поновлення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання інформації про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації, а тому ОСОБА_1 , як громадянин України, має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного проживання, у зв`язку з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати пенсійний орган поновити йому виплату пенсії з моменту первинного звернення із заявою.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1,3 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За змістом ст.1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначалась пенсія по інвалідності на території України з 20 лютого 1998 року, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 17 лютого 1999 року (а.с.22). Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.04.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст.4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст.1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст.5 Закону №1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Відповідно до п.1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. З метою обліку внутрішньо переміщених осіб орган соціального захисту населення на підставі отриманої електронної справи включає інформацію про таких осіб до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з ч.1-3 ст.7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За змістом ст.14 Закону №1706-VII внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 №637 призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги (крім допомоги на проживання, встановленої постановою №322 зі змінами, внесеними постановою № 709) та компенсацій, матеріального забезпечення та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Таким чином, умовами для призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження таких осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Як правильно зауважив суд першої інстанції, у матеріалах справи містяться довідка про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи від 24 лютого 2020 року №1333- та довідка від 23 жовтня 2023 року №16-43/2197, видана Львівським обласним управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», якою підтверджується факт відкриття 05 червня 2013 року на ім`я позивача пенсійного рахунку № НОМЕР_3 .

Таким чином, наведені вище обставини спростовують доводи пенсійного органу про відсутність правових підстав для поновлення виплати пенсії позивачу, оскільки останній не надав необхідний пакет документів.

Відповідно до ст.58-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ) припинення та поновлення виплати пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей проводиться в порядку, встановленому цим Законом та ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном; 3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку; 3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення не містить покликань на наявність підстав, визначених ч.1 ст.49 Закону №1058-IV щодо позивача, та суду не надано доказів існування таких підстав, а тому, не поновлюючи позивачу пенсію, за відсутності передбачених законами України підстав для припинення її виплати, відповідач порушив право останнього на її отримання.

При цьому, ч.2 ст.49 Закону №1058-IV передбачає, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 та ст.46 цього Закону.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (у редакції постанови правління ПФУ від 02.03.2023 №10-1) (далі порядок №3-1).

За змістом п.1 розділу I Порядку №3-1 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (членам їх сімей) пенсії згідно із Законом призначаються і виплачуються головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до п.9 Порядку №3-1 внутрішньо переміщені особи подають заяви з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Матеріалами справи стверджується, що відповідач під час ухвалення оскаржуваного рішення від 22 липня 2024 року про відмову у поновленні пенсії по інвалідності керувався неможливістю скерування запиту до органів пенсійного фонду російської федерації з метою отримання пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії позивача. Підтвердження цієї обставини, на переконання пенсійного органу, є передумовою для поновлення виплати пенсії позивачу.

Крім того, відповідач покликається на положення п. 8 розділу I та п. 5 розділу ІІ порядку №3-1, зі змісту яких вбачається, що розгляд заяв, передбачених пунктами 2, 3 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства російської федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, здійснюється з урахуванням Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 234.

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства російської федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

Згідно з п.4 Порядку №234 територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації. Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

З системного аналізу наведених визе правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що необхідність витребування матеріалів паперової пенсійної справи з органу пенсійного фонду за попереднім місцем проживання (реєстрації) стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, а вчинення відповідних дій покладається саме на орган, що призначає (поновлює) пенсію.

Разом з тим, як зазначено вище, ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи та з 24 лютого 2020 року проживає у м.Львові, що підтверджується довідкою №1333-.

Таким чином, доводи апелянта про необхідність витребування матеріалів пенсійної справи позивача в органів російської федерації для поновлення йому пенсії є безпідставним.

Крім того, загальновідомим є факт, що на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

При цьому, листування із російською федерацією зупинено, що підтверджується офіційним повідомленням АТ «Укрпошта» на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що унеможливлює отримання пенсійним органом документального підтвердження припинення виплати пенсії позивачу на невизначений час.

Разом з тим, право на поновлення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи, а тому відсутність у відповідача можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи позивача з органу пенсійного фонду за попереднім місцем проживання (реєстрації) не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на пенсійне забезпечення, тим більше з урахуванням того факту, що таке право було раніше підтверджено пенсійним органом шляхом призначення йому пенсії з 20 лютого 1999 року, і станом на час виникнення спірних правовідносин він проживає на території України, що підтверджується довідкою від 24 лютого 2020 року №1333-.

При цьому, судом першої інстанції правильно зауважено, що відсутність паперової пенсійної справи не може бути підставою для відмови у поновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Матеріалами справи стверджується, що питання про правомірність відмови у поновленні пенсії уже було предметом судового розгляду у справі № 380/26536/23 та судом встановлено протиправність дій відповідача, однак, виконуючи рішення суду, відповідач прийняв рішення про відмову відповідно до Закону №2262-XII, тому вдруге покладення на відповідача зобов`язання розглянути повторно звернення позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом, є недоцільним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вперше звернувся із заявою щодо поновлення виплати пенсії 03 серпня 2023 року, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зобов`язав відповідача поновити виплату пенсії з 03 серпня 2023 року, тобто з моменту первинного звернення до відповідача.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідача про відмову позивачу у поновленні пенсії по інвалідності не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення та соціальний захист є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки право на поновлення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання інформації про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації, а тому ОСОБА_1 , як громадянин України, має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного проживання, а відтак з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати пенсійний орган поновити йому виплату пенсії з моменту первинного звернення із заявою.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року у справі №380/17213/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 06 лютого 2025 року.