Справа № 280/6539/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року Справа № 280/6539/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича (вул. Поштова, буд. 27/29, каб. 84, м. Запоріжжя, 69063), до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048) про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач), в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича, до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №352 від 26 червня 2024 року.

Крім того, до позову додане клопотання про витребування у відповідача оскаржуваного наказу.

Ухвалою від 18.07.2024 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

22.07.2024 від представника позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відрядження за оскаржуваним наказом відбулось без згоди позивача. За умови, що позивача не було ознайомлено зі змістом цього наказу неможливо визначити, яким чином будуть дотримані соціальні гарантії поліцейського, що визначені розділом ІХ Закону України «Про Національну поліцію».

Ухвалою від 26.07.2024 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначений без повідомлення (виклику) учасників справи.

31.07.2024 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому він просить: витребувати від відповідача засвідчені копії листа Головного управління національної гвардії України від 25 червня 2024 року за № 27/8/2/2-10964/03, а також рапорту начальника УПП в Запорізькій області Борзенка О.О. від 26 червня 2024 року; розгляд справи провести у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою від 05.08.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача.

07.08.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив про безпідставність посилань позивача на приписи ч. 1 ст. 71 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки в даному випадку не відбулось звільнення позивача з займаної посади. Зазначив, що спірні правовідносини регламентовані наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 №672 «Про затвердження Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України», вимоги якого були додержані відповідачем під час прийняття оскаржуваного наказу. Позивачу були своєчасно доведені вимоги оскаржуваного наказу. Про відрядження йому повідомлялось за декілька тижнів до наказу, що підтвердив позивач у своїх поясненнях. Направлення на навчання співробітника поліції, який проходить службу в управлінні патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, в умовах оперативної ситуації яка склалась у регіоні, а саме те, що окупованою є близько 70 відсотків Запорізької області є доцільним, з точку зору тих завдань які поставлені підрозділам поліції в умовах повномасштабного вторгнення і вищевказане навчання позитивно впливає на розвиток особового складу в умовах постійних (динамічних) змін та складнощів які виникають під час несення служби. В свою чергу норми КЗПП, нормативні акти, що регулюють порядок проходження служби містять вичерпний перелік підстав які встановлюють заборону щодо направлення у відрядження працівника і жодну з цих підстав позивач не надав. Додає, що позивач має навички володіння з вогнепальною зброєю (пістолет та автомат) додатково у 2024 році проходив курси операторів БПЛА перебуваючи у відрядженні у іншому регіоні України (про неможливість його відбуття на навчання у інший регіон він нічого не зазначав), так само як і проводив відпустку за межами Запорізької області та неодноразово за час служби проходив курси підвищення кваліфікації за межами Запорізької області (про неможливість його відбуття з метою підвищення кваліфікації інший регіон він нічого не зазначав). Також зазначив, що єдиними співробітником управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП, який не направився у відрядження відповідно до вимог оскаржуваного наказу є тільки позивач. Крім того, зазначив про необґрунтованість заявлених позивачем судових витрат. Просить відмовити у задоволенні позову.

Інших заяв чи клопотань від сторін станом на час вирішення даної справи до суду не надходило.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Позивач станом дату прийняття оскаржуваного наказу проходив службу в поліції на посаді інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції.

26.06.2024 відповідачем був виданий наказ №352 «Про відрядження працівників Департаменту поліції», яким з метою підготовки поліцейських підрозділів поліції особливого призначення (стрілецьких) при головних управліннях Національної поліції в областях та м. Києві, територіальних міжрегіональних органах поліції до виконання бойових (спеціальних) завдань під час воєнного стану була наказано:

УПП в Запорізькій області (Борзенко О.В.) (поряд з іншими підрозділами ДПП) забезпечити відрядження на навчання до навчального центру Національної гвардії України з 28.06.2024 по 29.08.2024 поліцейських, згідно з додатком 1 до цього наказу (п. 1 наказу);

УПП в Запорізькій області (Борзенко О.В.) (поряд з іншими підрозділами ДПП) провести цільовий інструктаж з працівниками, які відряджаються, щодо дотримання заходів особистої безпеки під час відрядження (п. 6 наказу);

УПП в Запорізькій області (Борзенко О.В.) (поряд з іншими підрозділами ДПП) відповідно до підпорядкування забезпечити працівників, які відряджаються, табельною вогнепальною та автоматичною зброєю (п. 7 наказу);

відповідно до п. 8 наказу проживання та харчування працівників, які відряджаються, забезпечується за рахунок Департаменту патрульної поліції.

Сторонами не заперечується включення позивача до переліку працівників УПП в Запорізькій області, які відряджені за оскаржуваним наказом.

Наказом відповідача від 01.07.2024 №1369 було призначене службове розслідування з метою перевірки причин та обставин можливого порушення службової дисципліни в умовах воєнного часу позивачем, який без поважних причин не прибув у відрядження на виконання наказу відповідача від 26.06.2024 №352

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування його державних символів є обов`язком громадян України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 в Україні ведено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до якого Міністерство внутрішніх справ України, зокрема, в особі Національної поліції України, яка є структурним підрозділом, зобов`язано запровадити та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України від 06.05.2024 за № 271/2024 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, який станом на час розгляду триває.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VІІІ (далі також Закон № 580-VIII) встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням, наведеним у статті 3 Закону № 580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 580-VІІІ поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За приписами частини 2 статті 8 Закону № 580-УІІІ поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази.

Частиною 4 статті 8 Закону № 580-VIII визначено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону № 580-VІІІ визначено основні обов`язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до пункту 24 частини 1 до статті 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань: бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частин 1-3 ст. 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.

В даному випадку позов обґрунтовується приписами ч. 1 ст. 71 Закону №580-VIII, а також позивачем ставиться під сумнів додержання при виконанні цього наказу приписів розділу ІХ цього Закону.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Для виконання службових завдань поза місцем постійної служби в іншому населеному пункті та на певний строк для поліцейського передбачені службові відрядження.

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону № 580-VIII поліцейські за їхньою згодою можуть бути відряджені до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що згода поліцейського на відрядження до органів державної влади, установ та організацій необхідна в разі звільнення із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.

За обставинами справи позивача направлено у відрядження на навчання до Навчального центру Національної гвардії України і останній не звільнявся із займаної посади з подальшим призначенням на посаду до підрозділу спеціальної поліції, тому посилання позивача на необхідність отримання його згоди на відрядження є безпідставним.

Суд також зазначає, що особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України, визначені Інструкцією про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 за № 672 (далі - Інструкція №672).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 672 при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій). У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження. Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу тощо.

Тобто, підставою для службового відрядження є відповідний наказ, підписаний керівником органу поліції.

За приписами п. 7 розділу ІІ Інструкції №672 На поліцейського, який перебуває у службовому відрядженні, поширюється режим робочого часу того органу (підрозділу) поліції чи державного органу, підприємства, установи або організації, до якого (якої) він відряджений.

Суд зазначає, що жодною нормою Закону № 580-VIII, Інструкції №672 або оскаржуваного наказу не передбачено звуження обсягу соціального захисту поліцейського, гарантованого розділом ІХ Закону № 580-VIII, навпаки Інструкцією №672 передбачені додаткові соціальні гарантії (відшкодування витрат на відрядження, добові тощо).

Враховуючи вищевикладене, суд висновує про необґрунтованість заявленого позову й відсутність правових підстав для його задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 даної статті).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що як позивач, так і відповідач повинні довести обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги і заперечення. Встановлений частиною 2 статті 77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності не позбавляє необхідності доведення позивачем в ході судового розгляду справи заявлених ним підстав позову.

Разом із тим, позивачем не надано до суду належних та достовірних доказів того, що оскаржуваний наказ є протиправним. При цьому, матеріалами справи дане твердження позивача спростовується.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі с, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича (вул. Поштова, буд. 27/29, каб. 84, м. Запоріжжя, 69063), до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048) про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «06» лютого 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль