Справа № 400/11366/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 р. № 400/11366/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправним рішення, викладене в листі від 19.10.2024 № 642/11181,

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправними дії та рішення відповідача, викладене в листі від 19.10.2024 № 642/11181, щодо відмови у звільненні з військової служби позивача на підставі абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ);

зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 10.10.2024 та прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він проходить військову службу у відповідача. 10.10.2024 ним було подано рапорт про звільнення на підставі абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, а саме: його матері. 19.10.2024 відповідач відмовив у задоволенні його рапорту, оскільки з наданих на ознайомлення документів на звільнення зі Збройних Сил України він не набув підстав для звільнення. Однак, на переконання позивача така відмова є протиправною, оскільки він надав усі необхідні документи.

У відзиві на позовну заяву від 26.12.2024 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що позивач, наполягаючи на необхідності здійснення догляду за матір`ю, вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена медичним висновком від 19.09.2024 № 659 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Натомість позивач не враховував, що у диспозиції норми абзацу дванадцятого 12 підпункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ мова йде виключно про необхідність здійснювати саме постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи. На переконання відповідача, необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, а необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Разом з тим, додана позивачем до рапорту довідка до акту огляду медико_соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 826239 від 29.08.2024 не підтверджує необхідність здійснювати постійний догляд за його матір`ю. Також у пункті 13 зворотної стороні довідки перелічені рекомендовані заходи для відновлення працездатності матері позивача. Зокрема передбачено диспансерний нагляд у сімейного лікаря та стаціонарне лікування, що свідчить про відсутність необхідності здійснювати постійний догляд. Позивач також не надав до суду висновку медико-соціальної експертної комісії або висновку ЛКК, яким би була підтверджена необхідність у здійснені саме постійного догляду за його матір`ю, що свідчить про відсутність встановлених законодавством підстав для його звільнення з військової служби та підтверджує правомірність дій відповідача під час розгляду відповідного рапорту. Відповідач також закцентував увагу на тому, що позивач до рапорту не додав будь-яких документів, які підтверджують відсутність в його матері інших осіб другого ступеню споріднення.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

09.12.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також про рекомендування позивачу подати деякі докази.

17.12.2024 позивач надав частину витребуваних доказів. Водночас він не надав суду інформацію про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , а також Акт встановлення факту здійснення догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_2 . У клопотанні про долучення доказів від 17.12.2024 він зазначив, що вказаний акт не може бути поданий, оскільки відсутня на сьогодні процедура його отримання. У підтвердження спільного проживання з матір`ю за адресою: АДРЕСА_4 , позивач подав до суду копію договору оренди житла (квартири) від 24.06.2016.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Відповідно до договору оренди житла (квартири) від 24.06.2016 позивач проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_4 .

Натомість згідно з даними паспорта громадянина України позивача і витягу з реєстру територіальної громади від 17.05.2024 № 2024/005634777 вони проживають за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: позивач з 21.06.2024, його матір з 13.04.2017.

Згідно зі свідоцтвом про смерть від 27.04.2011 серія НОМЕР_3 батько позивача помер.

Матір позивача у заяві, що нотаріально завірена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 20.09.2024 за № 89, зазначила, що у неї відсутні інші особи, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати (чоловік, працездатні діти), чи інші працездатні члени сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.

Матір позивача є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 28.08.2024 серія 12 ААГ № 828239.

У Висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі лікарсько-консультативної комісії КНП «ЦПМСД» Оріхівської міської ради від 19.09.2024 № 659 (далі Висновок ЛКК № 659) зазначено, що ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

10.10.2024 позивач подав по команді рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

У листі від 19.10.2024 № 642/11181 відповідач відмовив у задоволенні рапорту позивача, зазначивши, що на даний час відповідно до чинного законодавства та наданих документів на ознайомлення щодо звільнення зі Збройних Сил України він не набув підстав для звільнення.

Вважаючи таку відповідь відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 № 740/2024 і від 14.01.2025 № 26/2025 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб, з 18.08.2023 строком на 90 діб, з 16.11.2023 строком на 90 діб, з 14.02.2024 строком на 90 діб, з 14.05.2024 строком на 90 діб, з 12.08.2024 строком на 90 діб, з 10.11.2024 на 90 діб та з 08.02.2025 на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ (далі Указ № 65/2022), постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 3 Указу № 65/2022 встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-ІХ, Указом Президента України від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ, Указом Президента України від 05.02.2024 № 50/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 № 272/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 № 3685-ІХ, Указом Президента України від 23.07.2024 № 470/2024, затвердженим Законом України від 23.07.2024 № 3892-ІХ, Указом Президента України від 28.10.2024 № 741/2024, затвердженим Законом України від 29.10.2024 № 4025-ІХ, та Указом Президента України від 14.01.2025 № 27/2025, затвердженим Законом України від 15.01.2025 № 4221-ІХ, відповідно з 25.05.2022 на 90 діб, з 23.08.2022 на діб, з 21.11.2022 на 90 діб, з 19.02.2023 на 90 діб, з 20.05.2023 на 90 діб, з 18.08.2023 на 90 діб, з 16.11.2023 на 90 діб, з 14.02.2024 на 90 діб, з 14.05.2024 на 90 діб, з 12.08.2024 на 90 діб, з 10.11.2024 на 90 діб та з 08.02.2025 на 90 діб.

Отже, воєнний стан в Україні діє, а загальна мобілізація проводиться з 24.02.2022 до 09.05.2025.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Згідно з підпунктом «г» підпункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024 по 31.12.2024) встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 23 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній з 01.01.2025) військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Таким чином, військовослужбовець має право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ за наявності одночасно таких обставин:

1) один з його батьків чи батьків дружини (чоловіка), є особами з інвалідністю І чи ІІ групи, і вони потребують постійного догляду;

2) відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Водночас Закон № 2232-ХІІ у чинній редакції не встановлює, яким документом підтверджується факт потреби постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи.

У постановах від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23 Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якою необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком (матір`ю) може підтверджуватися відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК).

Тому суд відхилив як необґрунтоване твердження відповідача про те, що для підтвердження факту необхідності постійного догляду за хворою матір`ю позивач повинен був подати відповідний висновок МСЕК.

Підпунктом 1 пункту 1 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за № 510/36132, затверджені форма первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкція щодо її заповнення (далі Інструкція щодо заповнення форми № 080-4/о).

Пунктом 2 Інструкції щодо заповнення форми № 080-4/о встановлено, що Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.

Висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого №_____», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за №661/20974 (пункт 3 Інструкції щодо заповнення форми № 080-4/о).

Згідно з пунктом 4 Інструкції щодо заповнення форми № 080-4/о висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.

У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 7 Інструкції щодо заповнення форми № 080-4/о).

Таким чином, у висновку фори № 080-4/о безпосередньо не зазначаються відомості про те, якого саме догляду потребує відповідна особа: постійного, тимчасового тощо.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 16 Закону України «Про соціальні послуги» базовими є такі соціальні послуги, зокрема, як догляд вдома, денний догляд.

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Державного стандарту догляду вдома, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 13.11.2013 № 760, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2013 за № 1990/24522 (далі Державний стандарт № 760), цей Державний стандарт застосовується для: організації надання соціальної послуги догляду вдома особам похилого віку, у тому числі з когнітивними розладами; особам з інвалідністю, у тому числі з психічними та поведінковими розладами (крім осіб, які страждають на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння та отримують амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку за рішенням суду), дітям з інвалідністю віком від трьох до 18 років, особам з тяжкими формами захворювання (у тому числі до встановлення інвалідності), які не здатні (частково нездатні) до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (далі особи похилого віку та особи з інвалідністю); моніторингу та оцінки якості надання соціальної послуги догляду вдома; визначення тарифу на платну соціальну послугу догляду вдома.

Соціальна послуга догляду вдома (далі - соціальна послуга) заходи, що проводяться за місцем проживання (вдома) отримувача соціальної послуги протягом робочого дня надавача соціальної послуги і полягають у наданні допомоги в самообслуговуванні особам, які частково або повністю втратили / не набули здатності до самообслуговування (абзац сьомий пункту 1.4 розділу І Державного стандарту № 760).

Згідно з пунктом 6.3 Державного стандарту № 760 соціальна послуга догляду вдома може надаватись постійно (для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю з фізичними та/або сенсорними порушеннями III групи рухової активності 1-2 рази на тиждень (за необхідності), IV групи рухової активності (5 ступінь індивідуальної потреби) 2 рази на тиждень, IV групи рухової активності (6, 7 ступені індивідуальної потреби) 3 рази на тиждень; V групи рухової активності 5 разів на тиждень, для осіб з інвалідністю І групи підгрупи А 6-7 разів на тиждень (за потреби)), для осіб з когнітивними розладами при базовому рівні (від 112 до 142 балів) потреба у відвідуванні становить 5 разів на тиждень, при задовільному рівні (від 143 до 244 балів) 4-3 рази на тиждень, при доброму рівні (від 245 до 314 балів) 3-2 рази на тиждень; при відмінному рівні (від 315 до 345 балів) 1 раз на тиждень; періодично (2 рази на місяць для осіб з когнітивними розладами, для осіб з інвалідністю з психічними та поведінковими розладами 2-4 рази на місяць), тимчасово (визначений у договорі період), для дітей з інвалідністю віком від трьох до 18 років при ступені індивідуальних потреб дитини «періодичний догляд» 2 рази на тиждень; «постійний догляд» 4-3 рази на тиждень; «інтенсивний догляд» 5 разів на тиждень.

Кількість разів надання соціальної послуги догляду вдома може зменшуватись за бажанням (ініціативою) отримувача соціальної послуги.

Соціальна послуга може надаватись постійно або тимчасово (протягом визначеного у договорі періоду).

Строки надання соціальної послуги узгоджуються з отримувачем соціальної послуги та/або його законним представником з урахуванням визначеного ступеня індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги.

З вищевикладеного слідує, що отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи може полягати як в постійному, так і в тимчасовому (протягом визначеного періоду) догляді.

Суд встановив, що на підтвердження факту, що його матір є особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного догляду, позивач до рапорту від 10.10.2024 про своє звільнення з військової служби додав копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 28.08.2024 серія 12 ААГ № 828239 та Висновку ЛКК № 659.

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 28.08.2024 серія 12 ААГ № 828239 матері позивача встановлено ІІ групу інвалідності. У цій довідці не зазначено, що вона потребує постійного чи стороннього догляду.

Водночас у Висновку ЛКК № 659 вказано, що його матір потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Проте, у цьому висновку не конкретизовано, яку саме послугу вона потребує: постійну або тимчасову (протягом визначеного періоду).

Таким чином, позивач до рапорту від 10.10.2024 не надав документи, які достеменно підтверджували б факт, що його матір, як особа з інвалідністю ІІ групи, потребує саме постійного догляду.

У матеріалах справи відсутні будь-які документи, які дозволяли б визначити ступінь індивідуальних потреб матері позивача та / або те, що вона потребує саме постійного догляду.

Ухвалою від 09.12.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд рекомендував позивачу подати до суду Акт встановлення факту здійснення догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_2 . У клопотанні про долучення доказів від 17.12.2024 він зазначив, що вказаний акт не може бути поданий, оскільки відсутня на сьогодні процедура його отримання.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак позивач не довів ту обставину, що його матір потребує постійного догляду.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач до рапорту про звільнення від 10.10.2024 не надав достатні докази на підтвердження того, що його мати внаслідок хвороби має потребу в постійному догляді, а тому відсутні підстави для його звільнення з військової служби як за абзацом дванадцятим, так і абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 06 лютого 2025 року