Справа № 640/17125/22
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Київської міської прокуратури про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Київської міської прокуратури, в якому просив, з урахуванням уточнень:

- визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення №151дп-22 від 21.09.2022 відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів прокуратури;

- визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати наказ керівника Київської міської прокуратури від 05.10.2022 № 1708к про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва та органів прокуратури з 05.10.2022;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва з 06.10.2022;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської прокуратури без утримання податків й інших обов`язкових платежів середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.10.2022 по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов залишити без задоволення. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем вчинено дії, що грубо порушують етичні стандарти професійної поведінки прокурорів, дискредитують його як працівника прокуратури та суттєво шкодять авторитету органів прокуратури України, а тому ним вчинено дисциплінарний проступок, за який його правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, наявність суттєвих порушень процедури проведення дисциплінарного провадження, без належного встановлення конкретних фактів щодо вчинення позивачем дій, які порочать звання прокурора і за відсутності обґрунтовання причинно-наслідкового зв`язку.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку письмового провадження, введення в Україні воєнного стану враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Апелянт у своїй скарзі та позивач у відзиві просили здійснювати розгляд справи за їх участю, однак, беручи до уваги введення в Україні воєнного стану, з огляду на достатність наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався в порядку письмового провадження і участь сторін під час апеляційного розгляду справи не є обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для розгляду справи у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2024 призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Після призначення судом розгляду справи в порядку письмового провадження, жодних клопотань про перехід у відкрите судове засідання сторони не подавали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач працює в органах прокуратури з листопада 2013 року що, підтверджується біографічною довідкою (а.с.56-57 т.3).

Присягу працівника прокуратури позивач прийняв 03.07.2014 (а.с.60 т.3).

З 15.03.2021 ОСОБА_1 обіймає посаду прокурора Голосіївської окружної прокуратури м.Києва, що підтверджується наказом Київської міської прокуратури від 09.03.2021 №401к (а.с.58 т.3).

Відповідно до листа-ознайомлення, позивач 10.09.2021 ознайомлений з положенням Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженому 27 квітня 2017 року всеукраїнською конференцією прокурорів (а.с.59 т.3).

06.04.2022 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів надійшла дисциплінарна скарга керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора Яковлева А.С. про вчинення прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного проступку (а.с.36-39 т.3).

Членом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів ОСОБА_2 11.04.2022 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-218дс-817дп-21 стосовно прокурора ОСОБА_1 (а.с.50-51 т.3).

За результатами перевірки обставин, що викладені в дисциплінарній скарзі, членом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів ОСОБА_2 складено висновок від 23.06.2022 №07/3/2-218дс-81дв-22 про наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора Голосіївської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_1 та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (а.с.100-109 т.3).

На вказаний висновок позивачем було подано заперечення від 20.09.2022, в якому зазначено, що висновок ґрунтується лише на припущеннях, а вина у вчиненні проступку не є доведеною (а.с.186-196 т.3).

21.09.2022 рішенням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження №151дп-22 притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (а.с.228-237).

21.09.2022 за результатами розгляду вказаного висновку Комісією ухвалено рішення №151-дп-22 про притягнення прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

У вказаному рішенні зафіксовано наступні встановлені обставини. У зв`язку з віи?ськовою агресією росіи?ськоі? федераціі? проти Украі?ни, Указом Президента Украі?ни №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Украі?ні введено воєннии? стан. З цих причин прокурор ОСОБА_3 вибув з міста Києва та тимчасово здіи?снював службові повноваження прокурора у Львівськіи? області, а саме у складі групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000054 від 24 лютого 2022 року, в якому йому було доручено здійснення допиту свідків або потерпілих від військової агресії російської федерації з числа внутрішньо переміщених осіб, розміщених в одній зі шкіл міста Трускавець. 30 березня 2022 року прокурор ОСОБА_3 прибув до приміщення Дрогобицькоі? окружноі? прокуратури Львівськоі? області для черговоі? відмітки у журналі обліку тимчасово переміщених прокурорів, якии? вела прокурор Дрогобицькоі? окружноі? прокуратури ОСОБА_4 . Між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мали місце суперечності стосовно мови и?ого спілкування у повсякденному житті та и?ого підтримки позиціі? офіціи?них представників делегаціі? Украі?ни після проведеного чергового раунду переговорів між Украі?ною то росіи?ською федерацією. Крім того, під час перебування у приміщенні прокуратури ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 з питанням можливості пролонгаціі? довідки про взяття на облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке ОСОБА_4 розцінила як пропозицію надання неправомірноі? вигоди.

Аналізуючи вказані обставини, Комісія діи?шла висновку, що доводи скаржника про вчинення прокурором ОСОБА_5 дисциплінарного проступку знаи?шли своє підтвердження, виходячи з наступного. До тверджень ОСОБА_6 з приводу того, що зазначені у вищевказаніи? скарзі доводи є недостовірними слід ставитись критично та розцінювати, як спосіб захисту. Описані вище діі? ОСОБА_6 грубо порушують етичні стандарти професіи?ноі? поведінки прокурорів, и?ого поведінка неприпустима та жодним чином не сприяє утвердженню статусу прокурора як високоморальноі? особи в очах сторонніх осіб та дискредитує и?ого як працівника прокуратури і суттєво шкодить авторитету органів прокуратури Украі?ни. Вчинении? ОСОБА_5 дисциплінарнии? проступок має грубии? характер, оскільки порушені ним норми є основоположними для поведінки прокурора. Діі? ОСОБА_6 щодо спроби спонукання іншого прокурора до використання своі?х службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостеи? на користь своі?х приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, принципове спілкування росіи?ською мовою під час виконання службових обов`язків в умовах віи?ськовоі? агресіі? росіи?ськоі? федераціі? проти Украі?ни є грубим порушенням Присяги прокурора, вимог ст.19 Закону №1697-VII, ст.22 Закону Украі?ни «Про запобігання корупціі?», ст.1, 7 Закону Украі?ни «Про забезпечення функціонування украі?нськоі? мови як державноі?», положень ст.4, 11, 16, 19, 29 Кодексу професіи?ноі? етики та поведінки прокурорів.

Комісія діи?шла висновку, що зазначені правові положення у сукупності з обставинами, встановленими у межах дисциплінарного провадження, свідчать про наявність в діях прокурора ОСОБА_6 дисциплінарного проступку, а саме вчинення діи?, які порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у и?ого об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, та одноразово грубо порушив правила прокурорськоі? етики (п.5, 6 ч.1 ст.43 Закону №1697-VII). Обираючи вид дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_6 , Комісія зазначила, що для досягнення мети дисциплінарного провадження, достатнім, необхідним та справедливим буде накладення на ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, яке застосовується лише у тому випадку, коли немає підстав для застосування більш м`яких видів стягнення, передбачених ч.1 ст.49 Закону №1697-VII, тому, застосування до ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури є пропорціи?ним вчиненому ним дисциплінарному проступку.

На підставі вказаного рішення, наказом Київської міської прокуратури від 05.10.2022 №1708к позивача звільнено з посади прокурора Голосіївської окружної прокуратури м.Києва та органів прокуратури за вчинення дій, які порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п.5, 6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру») з 05.10.2022 (а.с.244 т.3).

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що Комісією не проведено належної оцінки представлених учасниками провадження доказів у сукупності та взаємозв`язку, не надано належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам, а рішення Комісії не містить усіх необхідних ознак протиправного діяння, таких як ступінь вини, наслідки, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

З метою визначення основних принципів, моральних норм правил прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою, Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, затверджено Кодекс професійної етики та поведінки прокурорів (далі - Кодекс професійної етики), який був чинним на час вчинення позивачем дій, кваліфікованих Комісією як дисциплінарний проступок.

За змістом ч.1, 2 ст.11 зазначеного Кодексу прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність. Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

Статтею 19 Кодексу передбачено, що прокурор має суворо дотримуватись обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних, у тому числі: вступати у позаслужбові стосунки з метою використання службових повноважень або службового становища; неправомірно втручатися чи здійснювати у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, вплив на службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування чи суддів.

У розділі ІІІ цього Кодексу визначені вимоги до позаслужбової поведінки прокурора, зокрема, за правилами частин другої та третьої статті 21 Кодексу прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс. Поза службою поводитися коректно і пристойно.

У відносинах з громадянами поза службою працівник прокуратури має бути взірцем законослухняності, добропорядності, додержання загальновизнаних норм моралі та поведінки (ч.2 ст.31 Кодексу професійної етики).

За правилами ст.32, 33 цього Кодексу оцінка дотримання норм професійної етики та поведінки прокурора може проводитися під час дисциплінарного провадження та надаватися при вирішенні питань щодо підвищення по службі, присвоєння класного чину, підготовці характеристик та рекомендацій. Відповідно до Закону України "Про прокуратуру" прокурори зобов`язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу.

Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У разі систематичного (два і більше разів протягом одного року) або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; 3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; 4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; 7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку; 8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

За змістом ч.1 ст.45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

На підставі ч.4, 10 ст.46 Закону № 1697-VII після відкриття дисциплінарного провадження член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки.

Член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Відповідно до ч.5 ст.47 Закону № 1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності.

Згідно зі ст.48 Закону № 1697-VII при прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

За змістом ч.9 ст.49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема, не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Згідно зі ст.21 Кодексу прокурорської етики та поведінки прокурорів, затвердженим всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017, прокурор діє на підставі закону, неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Згідно з п.5, 6 ч.1, 2 ст.43 Закону № 1697-VII, прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, окрім іншого: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Відповідно до ч.1, 2 ст.45, ч.10 ст.46 Закону № 1697-VII, дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги розміщується на вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (ч.1 ст.47 Закону № 1697-VII).

Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора (ч.1 ст.48 Закону № 1697-VII).

Приписами ч.1, 4 ст.49 Закону № 1697-VII встановлено, що на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

За результатами дисциплінарного провадження може бути прийнято рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) у разі: 1) якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення; 2) якщо прокурор вчинив дисциплінарний проступок, перебуваючи у статусі прокурора, який притягувався до дисциплінарної відповідальності.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 03 лютого 2021 року у справі №9901/229/19 наголошено, що поняття «правила прокурорської етики» очевидно не обмежується розміщеними в розділі IV Кодексу вимогами щодо взаємовідносин прокурора з колегами, іншими органами державної влади й посадовими особами, громадянами та засобами масової інформації, а є значно ширшим за змістом. Етичні норми поширюються і на службову сферу, і на приватне життя прокурора, включають у себе як правила професійної діяльності в усіх аспектах, так і вимоги спеціального й загального законодавства і моральні засади суспільного життя. Зазначені норми формують стандарт поведінки, яка має бути взірцем законності, справедливості, дисципліни, людяності, порядності, ввічливості, сприяти довірі й повазі суспільства до органів прокуратури і представників цієї професії.

Вирішуючи питання щодо наявності/відсутності в діях прокурора ознак дисциплінарного проступку, який полягає одноразовому грубому порушенні правил прокурорської етики, Велика Палата Верховного Суду виходила з таких міркувань.

Згідно з п.2, 4, 10 ч.1 ст.3 Закону № 1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності; презумпції невинуватості; неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, КДКП має установити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила репутації працівника прокуратури та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс.

Згідно зі Стандартами професійної відповідальності та основними обов`язками і правами прокурорів, прийнятими Міжнародною асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори повинні: завжди підтримувати честь та гідність професії; поводитись професійно, відповідно до закону, правил та етики їхньої професії; у будь-який час дотримуватись найвищих норм чесності.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року у справі №9901/229/19 вказала, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленими частиною другою статті 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, в межах розгляду цієї справи суд може надати правову оцінку рішенню Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення провадження щодо прокурорів виключно у контексті дотримання відповідної процедури, не втручаючись у надану відповідачем юридичну оцінку доказам, зібраним у ході процедури проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок прокурора на предмет їх достатності.

Водночас у рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).

Досліджуючи оскаржувані рішення на предмет їх відповідності положенням ч.2 ст.2 КАС України, зокрема в частині їх обґрунтованості, безсторонності, розсудливості, пропорційності тощо, колегія суддів виходить із наступного.

Як вбачається з висновку від 23.06.2022 №07/3/2-218дс-81дп-22 «Про наявність дисциплінарного проступку у діях прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_1 », він ґрунтується виключно на письмових поясненнях від 31.03.2022, наданих прокурором Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , головним спеціалістом з питань захисту державних таємниць Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 , прокурором Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 , прокурором Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_11 та ОСОБА_1 (а.с.40-48 т.3).

В той же час, проаналізувавши наведені письмові пояснення судом встановлено, що письмові пояснення, надані прокурором Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 в більшій своїй частині є ідентичними поясненням, наданим прокурором Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 , зокрема, абзаци 9-13 та 15-16, 17 пояснень ОСОБА_10 повністю збігаються із абзацами 6-10, 11-12, 14 пояснень ОСОБА_11 .

Крім того, в своїх письмових поясненнях ОСОБА_12 зазначила наступне «Також, я старалась донести ОСОБА_1 цінність української мови, необхідність збереження історичної, культурної та духовної спадщини, як кілька століть росія імперськими спробами привласнювала культуру та хотіла стерти українську мову з лиця землі, про Євромайдан, про те, що він обличчя української прокуратури і є державним службовцем, тощо.» (абз.6 пояснень), «В кінці розмови я порекомендувала йому почитати книжки з історії України» (абз.14 пояснень).

У поясненнях ОСОБА_13 зазначено, що відповідні дії були вчинені не ОСОБА_9 , а прокурором ОСОБА_14 , а саме «Прокурор ОСОБА_4 старалась донести ОСОБА_1 цінність української мови, необхідність збереження історичної, культурної та духовної спадщини, як кілька століть росія імперськими спробами привласнювала культуру та хотіла стерти українську мову з лиця землі, про Євромайдан, про те, що він обличчя української прокуратури і є державним службовцем, тощо.» (абз.9 пояснень), «В кінці розмови ОСОБА_14 порекомендувала йому почитати книжки з історії України» (абз.17 пояснень).

У відповідь на листи Члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо надання пояснень, від свідків були отримані письмові пояснення, датовані 21.04.2022, при цьому, письмові пояснення ОСОБА_11 та ОСОБА_13 були ідентичними їх поясненням, наданим 31.03.2022 із тими самими дублюваннями в тексті та розбіжностями у повідомлених обставинах (а.с.90-98 т.3)

На переконання суду, відповідні дублювання тексту в письмових поясненнях різних осіб та розбіжності у показах явним чином свідчать про неприпустимість їх прийняття у якості належних доказів без встановлення відповідних обставин шляхом відібрання таких пояснень Комісією безпосередньо у свідків, що здійснено не було.

При цьому, з висновку від 23.06.2022 №07/3/2-218дс-81дп-22 встановлено, що надані ОСОБА_1 пояснення та докази були сприйняті критично і розцінювались як спроба захисту.

Також, як у вказаному висновку, так і в рішенні від 21.09.2022 №151дп-22 вказано про необхідність зважати на характеристику ОСОБА_1 , відсутність застосованих та незнятих дисциплінарних стягнень, тривалий час роботи в органах прокуратури, проте будь-якої згадки, яким чином відповідні обставини вплинули на результати дисциплінарного провадження у спірному рішення не зазначено.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначав, що у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України із 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Враховуючи виниклу небезпеку для сім`ї, він вимушено вибув з міста Києва та тимчасово перебував на території Львівської області. Зважаючи на відсутність визначеного порядку дій під час воєнного стану в органах прокуратури, керуючись усними вказівками керівництва органів прокуратури, він мав стати на облік однієї із окружних прокуратур за місцем тимчасового перебування. відповідно, з 08.03.2022 відмічався у журналі обліку тимчасово переміщених прокурорів в Дрогобицькій окружній прокуратурі Львівської області. Вказаний журнал обліку вела прокурор Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_4 . У ході подальшого спілкування із вказаною особою 30.03.2022 мало місце непорозуміння, з приводу якого прокурор Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 та її колеги - прокурори ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , спеціаліст із захисту державних таємниць ОСОБА_7 сформували упереджені, необ`єктивні та явно узгоджені між собою пояснення, які в подальшому стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження та винесення протиправного рішення про накладення щодо ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

В межах здійснення дисциплінарного провадження позивачем було подано та долучено до матеріалів дисциплінарного провадження Висновок про результати опитування з використанням комп`ютерного поліграфа, складеного поліграфологом ОСОБА_16 17.08.2022, що діє на підставі свідоцтва НОМЕР_1 від 10.11.2017 (а.с.125-131 т.3).

У вказаному висновку зазначено, що ОСОБА_1 не причетний до підтримання військових дій з боку російської федерації на території України. ОСОБА_1 вільно володіє українською мовою та не порушував вимог чинного законодавства щодо спілкування державною мовою під час виконання службових повноважень. Обговорював з прокурором ОСОБА_4 можливість отримання та пролонгації довідки про перебування на військовому обліку. ОСОБА_1 не пропонував віддячити за допомогу в пролонгації довідки про перебування на військовому обліку та не пропонував неправомірну вигоду.

Таким чином, за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку, окрім пояснень ОСОБА_4 , що надавались нею безпосередньо під час здійснення дисциплінарного провадження, Комісія критично віднеслась до таких самих пояснень ОСОБА_1 та взагалі проігнорувала подані ним докази, зокрема Висновок про результати опитування з використанням комп`ютерного поліграфа, обмежившись виключно констатацією факту наявності такого доказу без надання йому будь-якої оцінки чи зазначенням підстав для його відхилення.

Також, комісія не надала жодної оцінки та взагалі проігнорувала колективний лист прокурорів Голосіївської окружної прокуратури м.Києва, який був долучений до матеріалів дисциплінарного провадження. У вказаному колективному листі зазначено, що висновок від 23.06.2022 №07/3/2-218дс-81дп-22 є упередженим та необ`єктивним, оскільки ОСОБА_1 є взірцем, сумлінно виконує службові обов`язки, сприяє підвищенню авторитету органів прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї. За роки роботи в органах прокуратури ОСОБА_1 зарекомендував себе виключно доброчесним, принциповим та справедливим, а твердження висновку про наявність в його діях дисциплінарного проступку не відповідають об`єктивному стану речей, оскільки повідомлені працівниками Дрогобицької окружної прокуратури факти свідчать лише про їх упередження ставлення до особи ОСОБА_1 (а.с.172-176 т.3).

Наведене свідчить на користь висновку, що Комісією не проведено належної оцінки представлених учасниками провадження доказів у сукупності та взаємозв`язку, не надано належного обґрунтування щодо причин відхилення або ігнорування певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Вказане свідчить, що прийняте Комісією рішення від 21.09.2022 №151дп-22 не відповідає критеріям обґрунтованості, та безсторонності (неупередженості), прийнято без дотримання принципу рівності перед законом, зокрема в частині надання переваги одним доказам та безпідставного ігнорування інших доказів із наведенням належного обґрунтування їх відхилення.

Суд першої інстанції вірно зазначив, про можливість застосування до даної справи висновків, викладених у рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії», згідно з яким необхідно розрізняти факти та оцінні судження (існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню). Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеному ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні ЄСПЛ «Нова газета та Бородянський проти Росії» зазначено, що правдивість оцінних суджень не припускає можливості доказування, і оцінні судження слід відрізняти від таких, існування яких може бути підтверджено. Тобто фактичні твердження та оцінні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів є основою для захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03.07.2018 р. у справі № 800/549/17, від 11.09.2018 р. у справі № П/9901/14/17, від 13.11.2018 р. у справі № П/9901/19/17 дійшла висновку, що для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок як одноразове грубе порушення правил прокурорської етики КДКП має установити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила репутації працівника прокуратури та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.10.2019 р. у справі №805/1235/17-а (К/9901/24269/18), рішенні Верховного Суду від 17.12.2019 р. (справа №9901/413/19)

Комісією, у дисциплінарному провадженні не встановлено конкретних фактів, які безсумнівно свідчать про вчинення позивачем дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичного (два і більше разів протягом одного року) або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики. В оскаржуваному рішенні після наведення норм щодо необхідності дотримання правил прокурорської етики констатовано, що «…Описані вище дії ОСОБА_1 грубо порушують етичні стандарти професійної поведінки прокурорів, його поведінка неприпустима та жодним чином не сприяє утвердженню статусу прокурора як високоморальної особи в очах сторонніх осіб та дискредитує його як працівника прокуратури і суттєво шкодить авторитету органів прокуратури України.…». З такого формулювання висновків Комісії не можливо встановити, якими саме діями прокурора ОСОБА_1 порушено (та які конкретно) правила прокурорської етики, вимоги нормативно-правових актів з цих питань. Комісією не обґрунтовано причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками, які настали, не наведено доводів з приводу того, яким саме чином позаслужбове спілкування позивача з колегами могло зашкодити авторитету органів прокуратури України, не вказано про будь-які негативні наслідки та які саме дії ОСОБА_1 до них призвели і чим негативно вплинули на рівень довіри громадян до органів прокуратури, або створили негативний імідж професії прокурора чи системи органів прокуратури в цілому.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення №151дп-22 від 21.09.2022 відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження про притягнення до позивача дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів прокуратури є протиправним та підлягає скасуванню, як і прийнятий на його підставі наказ керівника Київської міської прокуратури від 05.10.2022 № 1708к про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва та органів прокуратури з 05.10.2022

Частинами 1, 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз.3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 вищезазначеного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.

При ухваленні постанови суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 620334,45 грн, розрахований шляхом множення кількості робочих днів за період з 06.10.2022 (наступний день після звільнення) по 13.10.2023 (дата винесення рішення у справі) в кількості 267 р.д. на 2323,35 грн - середньоденне грошове забезпечення, розраховано у відповідності до вимог Порядку №100 на підставі розрахункових листів позивача (а.с.158 т.4).

В той же час, апеляційна скарга не містить жодних доводів та обґрунтувань щодо неналежного здійснення судом першої інстанції розрахунку середнього заробітку позивача за період вимушеного прогулу, а тому, в силу вимог ст.308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 06 лютого 2025 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма