Справа № 725/12278/24
Суддя: Стоцька Л. А.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/725/153/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2025 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Соболевській А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом.

Посилався на те, що 23.11.2024 стрільцем 2 відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдатом ОСОБА_2 складено протокол ЧМ ТЦК №2320 (далі по тексту протокол №2320) про адміністративне правопорушення, яким встановлено вчинення ним адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Водночас оскаржувану постанову №2320 від 20.12.2024 без розгляду справи про адміністративне правопорушення отримав наручно того ж дня. У оскаржуваній постанові зазначається, що матеріали адміністративної справи відповідають вимогам 235 КУпАП; протокол складено правильно; правопорушник повідомлений про час і місце розгляду справи; права, визначені ст. 268 КУпАП, роз`яснені. Також у цій постанові не зазначено та не враховано пояснення від 02.12.2024 року, що ним подавались відповідачу. Згідно інформації, викладеної у протоколі №2320 розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено на 04.12.2024 року о 10 год. 00 хв., однак оскаржувану постанову було складено 20.12.2024 року.

Щодо його дій (бездіяльності), які містять склад адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові зазначено наступне: «Згідно протоколу, громадянин ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, не з`явився для уточнення персональних даних до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку або до центру надання адміністративних послуг у встановлений законодавством термін (з 18.05.2024 р. по 16.07.2024 р.). Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції від 11.04.2024 р., що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період».

Оскаржувана постанова відповідача є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю, з наступних підстав: у матеріалах справи про адміністративне правопорушення не міститься жодних доказів про вчинення мною адміністративного правопорушення (ні у протоколі, ні в оскаржуваній постанові немає посилання на такі докази), що є порушенням ст. ст. 251, 256, 283 КУпАП; керівником відповідача не застосовано вимоги примітки ст. 210 КУпАП, оскільки мої відомості наявні у державних реєстрах, до яких у відповідача наявний доступ, а тому положення ст. 210-1 КУпАП не мають до нього бути застосовані; згідно протоколу №2320 йому було повідомлено, що розгляд справи був призначений на 04.12.2024, жодних повідомлень того, що розгляд справи відбудеться 20.12.2024 він не отримував. Разом з цим, фактичний розгляд справи відбувся 20.12.2024 року, про що його не було повідомлено та який відбувся без його участі; протокол №2320 складено неуповноваженою особою, що є порушенням ст. 254 КУпАП; відповідачем пропущені строки на притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 38 КУпАП; у оскаржуваній постанові посадовою особою відповідача не враховані його пояснення, надані відповідачеві, що є порушенням його прав, передбачених ст. ст. 252, 268 КУпАП; у оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що він ніби то порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у редакції, яка втратила чинність на момент спірних правовідносин.

Таким чином, вважає безпідставним притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, у зв`язку із чим, просив скасувати вищевказану постанову та провадження у справі закрити.

23.01.2025 представник ІНФОРМАЦІЯ_2 надав відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Посилався на те, що Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року та Указом № 69/2022 проведено загальну мобілізацію, строк дії яких неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 було затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до абз.З п. 10-1 Додатку 2 до Порядку призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

В протоколі про адміністративне правопорушення №2320 було встановлено, що 23.11.2024 о 10 год. 13 хв. в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_2 Позивач будучи військовозобов`язаним, не з`явився для уточнення та подачі облікових даних у встановлений законодавством термін (з 18.05.2024 по 16.07.2024), тобто порушував вказані правила військового обліку в особливий період. Своїми протиправними винними діями (бездіяльністю) Позивач порушив ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п. 21 Постанови №560, вимоги абзацу 7 ч.3 ст.1, абзацу 5 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимоги Додатку 2 до Порядку, що призвело до порушення ним правил військового обліку, вчиненого особливий період. Тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При прийнятті вказаної постанови у якості доказів вини скоєння правопорушення було взято до уваги: -протокол від 23.11.2024 №2320 про адміністративне правопорушення; -копія паспорту Позивача; -копія резерв+; -дані наявні в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів(далі - Реєстр «Оберіг»).

Уточнення облікових даних являлось ситуативною вимогою чинного законодавства і зобов`язувало всіх військовозобов`язаних в період з 18.05.2024 по 16.07.2024 особисто вчинити певні дії в один із визначених способів.

На момент складання протоколу, розгляду справи про адміністративне правопорушення у Позивача жодних зауважень, клопотань про перенесення розгляду справи або бажання скористатись правовою допомогою зазначено не було. Просив у задоволені позову відмовити.

У поданих додаткових поясненнях позивач зазначив, що матеріали справи не містять жодної інформації про дату виявлення відповідачем вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Ця дата є обов`язковим реквізитом з метою встановлення факту дотримання або порушення відповідачем строку накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП. Відповідно до п. 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 №154, серед завдань територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Згідно зі ч. ч. 8 та 9 ст. 5 Закону України від 16.03.2017 №1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі Закон №1951) органами ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстру) є зокрема міські територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (у т. ч. відповідач). Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних. Веденням Реєстру є зокрема внесення змін до персональних та службових даних військовозобов`язаних на підставі відомостей, що подаються органу ведення Реєстру військовозобов`язаними (п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону №1951). Разом з цим, враховуючи обставини цієї справи та вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з позиції відповідача порушення, яке ніби то вчинив позивач є не надання відповідачу напряму, через ЦНАП або через електронний кабінет військовозобов`язаного оновлених своїх персональних даних, які зберігаються у Реєстрі. Період на уточнення даних був встановлений з 18.05.2024 по 16.07.2024. Отже, не уточнення персональних даних військовозобов`язаним є фактичним не надходженням до ТЦК та СП оновлених персональних даних такого військовозобов`язаного. Оскільки позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 та з позиції відповідача ніби то не уточнив свої персональні дані, днем виявлення такого правопорушення є 17.07.2024 (наступний день після закінчення 60 денного строку на уточнення персональних даних), оскільки 17.07.2024 відповідачу мало бути достеменно відомо (наявна інформація) про ніби то не уточнення персональних даних позивачем, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 мав би не отримати відповідних даних від позивача станом на 16.07.2024. З огляду на це, початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення на позивача пов`язується з днем виявлення правопорушення відповідачем, а саме таким днем слід вважати день, коли до відповідачу стало відомо (отримав інформацію) про ніби то не надання позивачем своїх оновлених персональних даних, тобто 17.07.2024. Враховуючи зазначене, строк накладення адміністративного стягнення розпочався 17.07.2024 та завершився 17.10.2024 (через 3 місяці після виявлення відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП). ІНФОРМАЦІЯ_4 , виносячи оскаржувану постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення від 20.12.2024 замість закриття провадження у справі, також порушив вимоги ст. ст. 38 та 247 КУпАП, оскільки відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у випадку на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю. Також відповідачем у своєму відзиві не заперечується той факт, що у цьому випадку є підстави для застосування примітки до ст. 210 КУпАП. Частиною 3 ст. 14 Закону №1951 визначено, що актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною. Згідно цієї ж частини ст. 14 Закону №1951 Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді відомості від різних державних органів та баз даних стосовно фактично всіх відомостей, що стосуються зокрема військовозобов`язаного, та які зазначаються відповідно до ст. 7 у Законі №1951. Приміткою до ст. 210 КУпАП передбачено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. З урахуванням вищеописаних норм законодавства, що були чинними на момент винесення оскаржуваної постанови, адміністративне стягнення, передбачене положеннями зокрема КУпАП не мали застосовуватись, оскільки у відповідача була можливість отримати персональні дані про позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Вказане не заперечується відповідачем у його відзиві.

Розгляд справи відбувався у відсутність учасників справи.

Позивач надав заяву, в якій просив розглядати дану справу за його відсутності, вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові..

Представник відповідача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, відмовити в задоволенні позову,з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 23.11.2024 стрільцем 2 відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдатом ОСОБА_2 складено протокол ЧМ ТЦК №2320 про адміністративне правопорушення, за те, що 23.11.2024 о 10 год. 13 хв. в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач будучи військовозобов`язаним, не з`явився для уточнення та подачі облікових даних у встановлений законодавством термін (з 18.05.2024 по 16.07.2024), тобто порушував вказані правила військового обліку в особливий період. Своїми протиправними винними діями (бездіяльністю) Позивач порушив ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п. 21 Постанови №560, вимоги абзацу 7 ч.3 ст.1, абзацу 5 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимоги Додатку 2 до Порядку, що призвело до порушення ним правил військового обліку, вчиненого особливий період. Тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.8).

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником ОСОБА_3 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000грн. (а.с.6-7).

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно до ч.1ст.55 Конституції Україникожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, як вказується у ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно дост. 5 КАС Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення як порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.2 розділу І вищевказаної Інструкції уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1) (далі - протокол), передбаченістаттями 210,210-1,211Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.8,9,10 розділу ІІ вищевказаної Інструкції складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення формуються у справу про адміністративне правопорушення (далі-справа). Матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно достатті 283КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (додаток 4) (далі - постанова).

Так, частиною 3 статті 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (даліЗакон №3543-XII), особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Аналізуючи поняття «особливий період», визначене в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України» особливий період охоплює період мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На території України особливий період розпочався 17.03.2014 року відповідно доУказу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до абз. 3 ст. 4 «Про оборону України» з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

На разі в Україні, згідноУказу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, введено правовий режим воєнного стану, який є результатом фактичного початку воєнних дій, та який продовжено.

Таким чином, на даний час в Україні діє особливий період.

Розділом II Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними свого конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини визначає Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

Відповідно до частини першої ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Отже, враховуючи вимоги зазначеного абз. 7 ч. 3ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію`всі військовозобов`язані, окрім тих що відносяться до абз. 2-6, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Частиною 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, окрім іншого: - уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (абзац 2).

Тобто у відповідності до частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають на військовому обліку також зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Частина 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`викладена в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024, який набув чинності 18.05.2024.

Також відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3633-IX від 11.04.2024 громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Відповідно до частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Вказаний обов`язок визначено також пунктом 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженийпостановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі - Порядку №1487). Цей Порядок також передбачає Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які містяться у Додатку 2.

Відповідно до підпункту 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Отже вищезазначені норми законодавства передбачають три шляхи, яким громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку повинні були уточнити свої персональні дані, а саме:

- через центр надання адміністративних послуг;

- через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;

- у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зіст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`та пункту 19 Порядку №1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1,2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими іелектронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він станом на 23.11.2024 не оновив свої військово облікові дані.

При цьому, у своїй позовній заяві позивач не обґрунтовує та не доводить свої вимоги фактом виконання ним обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм та здійснення ним уточнення своїх персональних даних жодним із визначених законом способів.

Доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було і матеріали справи не містять.

Інкриміноване позивачу правопорушення було вчинене після 19.05.2024, тобто після набуття чинності Законом №3696-ІХ, яким ст.210 КУпАП було доповнено частиною 3, при цьому саме з 19.05.2024 у позивача виник обов`язок уточнити протягом 60 днів свої облікові та персональні дані.

Слід зазначити, що приміткою у статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, доводи позивача з посиланням на примітку достатті 210 КУпАП суд вважає необґрунтованим, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається саме на військовозобов`язаного, яким є позивач.

Однак, заслуговують на увагу і доводи сторони позивача про недотримання процедури притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, за приписами частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Аналіз наведених вище правових положень дає можливість дійти висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення, і їй вручається копія такого протоколу. Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 КУпАП.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

При цьому обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи.

Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висвітленою у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі N 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі N 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі N 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі N 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі N 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі N 360/403/19.

30 січня 2020 року Верховний Суд у справі N 482/9/17 та у справі N 308/12552/16-а досліджував принцип належного повідомлення особи про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності та вказав, що особі до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав-на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Зміст обов`язку уповноваженої посадової особи щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Так, згідно складеного протоколу №2320 від 23.11.2024 року вбачається, що позивача повідомлено про розгляд справи на 04.12.2024 року о 10 год. 00 хв., однак постанова винесена 20.12.2024 року.

В матеріалах справи відсутні докази інформування позивача про призначену дату розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності на 20.12.2024 року або докази, які б свідчили про ухилення останнього від отримання повідомлення про час та місце розгляду справи.

Суд вважає, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 не була дотримана процедура притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого останній був позбавлений прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою. Недотримання процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення є ще однією підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною, наслідком чого є її скасування.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд вважає за необхідне постанову скасувати та направити вказану справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у сумі 605,60 грн. за подання адміністративного позову.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню 302,80 грн., що становить 50% сплаченого судового збору за позовну вимогу про скасування постанови.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 241-246, 271, 272, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови

задовольнити частково.

Постанову №2320 від 20.12.2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 та справу направити на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 302 грн. 80 коп.

У іншій частині вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не булаподанау встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної силипісля закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Стоцька Л. А.