Справа № 520/22658/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 р. Справа № 520/22658/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., повний текст складено 16.12.24 по справі № 520/22658/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.08.2024 №99 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у розмірі 82%, з урахуванням часу роботи на посаді помічника прокурора, періоду проходження строкової військової служби та стажу (досвіду) роботи професійної діяльності; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визначити стаж ОСОБА_1 , що враховується для обчислення довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці - (тривалістю 36 років 03 місяці 23 дні), включивши до стажу ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 21.04.1982 року по 28.06.1984 року, що становить 02 роки 02 місяця 07 днів; стаж (довід) роботи професійної діяльності в галузі права на посаді стажиста помічника прокурора Красноградського району Харківської області з 04.06.1990 року по 20.06.1991 року - 1 рік 16 днів та період роботи на посаді помічника прокурора Красноградського району Харківської області з 21.06.1991 року по 24.02.1993 року, що становить 01 рік 08 місяців 3 днів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визначити ОСОБА_1 розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди судді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи із 82% суддівської винагороди судді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату перерахованого щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи із 82% суддівської винагороди судді та здійснити виплату недоплаченої суми одним платежем (однією сумою), починаючи з 26.07.2024 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.08.2024 №99 відмовлено у зарахуванні до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 21.04.1982 року по 28.06.1984 року, період роботи на посаді стажиста помічника прокурора Красноградського району Харківської області з 04.06.1990 року по 20.06.1991 року, період роботи на посаді помічника прокурора Красноградського району Харківської області з 21.06.1991 року по 24.02.1993 року. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що порушує його права, оскільки неправильний розрахунок стажу призвів до помилкового визначення відсоткового розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.08.2024 №99 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби з 21.04.1982 по 28.06.1984 (02 роки 02 місяці 07 днів), стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) в галузі права на посаді стажиста помічника прокурора Красноградського району Харківської області з 04.06.1990 по 20.06.1991 (01 рік 00 місяців 16 днів) та період роботи на посаді помічника прокурора Красноградського району Харківської області з 21.06.1991 по 24.02.1993 (01 рік 08 місяців 03 дні), всього з урахуванням роботи на посаді судді - 36 років 03 місяці 23 дні. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визначити ОСОБА_1 розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди судді місцевого суду. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області - виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання (суддівської винагороди) судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 26.07.2024 року, з урахуванням фактично виплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 05.08.2024 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у розмірі 82%, з урахуванням часу роботи на посаді помічника прокурора, періоду проходження строкової військової служби та стажу (досвіду) роботи професійної діяльності. Вказує, що зазначена заява опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Житомирській області, згідно п.4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1. Звертає увагу, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.08.2024 №99 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тому у даному випадку немає жодних підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Вважає, що Головне управління ПФУ в Харківській області здійснювало свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, тому своїми діями права та законні інтереси позивача не порушило.

Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно зі ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Вказує, що чинним законодавством передбачено збільшення щомісячного довічного грошового утримання саме за роботу на посаді судді. Стверджує, що до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, позивачу враховано 31 рік 04 місяці 15 днів. Вважає, що рішення Головного управління є правомірним та вмотивованим, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.

ОСОБА_1 подав до суду відзиви на апеляційні скарги відповідачів, вважає доводи та обґрунтування апеляційних скарг помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 без змін. Зазначає, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Вказує, що наявні підстави для зарахування до стажу роботи, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби з 21.04.1982 по 28.06.1984, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) в галузі права на посаді стажиста помічника прокурора Красноградського району Харківської області з 04.06.1990 по 20.06.1991 та періоду роботи на посаді помічника прокурора Красноградського району Харківської області з 21.06.1991 по 24.02.1993. Звертає увагу, що при обранні способу відновлення порушеного права позивача суд повинен виходити з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. Вважає, що з метою ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції правомірно скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.08.2024 №99 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок, а Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області - виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 розмірі 82% суддівської винагороди, починаючи з 26.07.2024 (дня призначення грошового утримання), з урахуванням раніше виплачених сум, так як позивач проживає в Харківській області.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційних скарг, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Харківської обласної Ради народних депутатів ХІІ сесії ХХІ скликання від 25.02.1993 обраний суддею Красноградського районного суду Харківської області.

Постановою Верховної Ради України від 09.07.2003 №1072-ІV обраний суддею Красноградського районного суду Харківської області безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 23.07.2024 №2265/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Красноградського районного суду Харківської області у зв`язку із поданням заяви про відставку.

З 26.07.2024 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує щомісячне довічне утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

05.08.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду країни в Харківській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці (перерахунок відсотку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням часу роботи на посаді помічника прокурора, періоду проходження строкової служби та стажу (досвіду) роботи професійної діяльності).

Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та 12.08.2024 прийнято рішення №99 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (перерахунку відсотку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.08.2024 №99 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке підлягає скасуванню.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці періоди з 21.04.1982 по 28.06.1984, з 04.06.1990 по 20.06.1991, з 21.06.1991 по 24.02.1993; визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди судді місцевого суду; провести перерахунок та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області - виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання (суддівської винагороди) судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 26.07.2024, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечення права кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі по тексту Закон №1402-VIII).

За приписами ч.1 ст.142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч.2 ст.142 Закону №1402-VI).

Згідно з ч.3 ст.142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до ч.ч.4-5 ст.142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до положень ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до пункту 16.3 Регламенту Вищої ради правосуддя, при вирішенні питання про звільнення судді у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду та ухвалення Вищою радою правосуддя відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

За обставинами справи, пенсійним органом обраховано стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді станом на 23 липня 2024 року - 31 рік 04 місяців 28 днів та не зараховано період проходження строкової військової служби, період роботи на посаді прокурора та період роботи на посаді стажиста помічника прокурора.

Суд враховує, що абзацом 4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (зі змінами, внесеними Законом України від 21.12.2016 №1798-VІІІ) встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно з ч.1 ст.43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (у редакції, чинній на день обрання ОСОБА_1 на посаду судді; далі по тексту - Закон №2862-ХІІ) кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Під час роботи ОСОБА_1 на посаді судді Красноградського районного суду Харківської області (з 25.02.1993) набрав чинності Закон України від 24.02.1994 №4015-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» (далі - Закон №4015-ХІІ).

Згідно з ч.4 ст.43 Закону №2862-ХІІ (зі змінами, внесеними Законом №4015-ХІІ) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних, із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України, та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 25.02.1981, ОСОБА_1 до призначення на посаду судді обіймав посаду помічника прокурора Красноградського району Харківської області із 21.06.1991 до 24.02.1993.

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1789-ХІІ «Про прокуратуру» визначено, що під поняттям «прокурор» слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Виходячи із зазначеного та абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж роботи ОСОБА_1 на посаді помічника прокурора Красноградського району Харківської області після здобуття повної вищої освіти, що становить 1 рік 08 місяців 03 дні.

Також під час роботи позивача на посаді судді діяли Указ Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (далі по тексту - Указ №584/95 (із липня 1995 року по березня 2008 року) та постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі по тексту - Постанова №865) (із березня 2008 до січня 2011 року).

Відповідно до абз. 2 ст.1 Указу №584/95 та абз. 2 п.3-1 Постанови №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, зокрема календарний період проходження строкової військової служби.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Судом встановлено, що з 21.04.1982 по 28.06.1984 позивач проходив строкову військову службу, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 21.04.1982.

Факт проходження відповідачем військової служби не заперечується відповідачем, відтак вказаний період (2 роки 02 місяці 07 днів) підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.

Частиною 2 ст.137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми, в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.11.2018, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким, суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права, тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи у галузі права не менше двох років.

Згідно із записами у трудовій книжці, після здобуття вищої юридичної освіти (24.04.1990) ОСОБА_1 із 04.06.1990 до 20.06.1991 обіймав посаду стажиста помічника прокурора Красноградського району Харківської області.

Вказане свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, до дає, право на відставку, додатково 1 року 16 днів роботи в галузі права.

Отже, до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, має бути зарахована час роботи на посаді помічника прокурора - 01 рік 08 місяців 03 дні, період проходження строкової військової служби - 02 роки 02 місяці 07 днів, та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 01 рік 00 місяців 16 днів.

Таким чином, загальний стаж ОСОБА_2 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII складає повних 36 років (36 років 03 місяців 23 дні), що також було встановлено в рішенні Вищої ради правосуддя від 23.07.2024 №2265/0/15-34 та не взято відповідачем до уваги при призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Як зазначено вище, відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Процитована вище норма неконституційною не визнавалась.

Отже, на переконання суду, до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.

Зважаючи на досліджені судом докази, суд зазначає, що загальний стаж позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становив 36 роки 03 місяці 23 дні, на підставі якого розмір довічного грошового утримання судді становить 82%.

Проте, пенсійним органом при призначенні позивачу довічного грошового утримання без урахування спірних періодів щодо стажу роботи позивача визначено у розмірі 72%.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення від 12.08.2024 №99 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішення), які є предметом оскарження, надано не було.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача та відповідних доводів апеляційних скарг відповідачів, колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення від 12.08.2024 №99; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці періоди з 21.04.1982 по 28.06.1984, з 04.06.1990 по 20.06.1991, з 21.06.1991 по 24.02.1993; визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди судді місцевого суду; провести перерахунок та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області - виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання (суддівської винагороди) судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 26.07.2024, з урахуванням фактично виплачених сум.

При цьому, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.08.2024 №99 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тому у даному випадку немає жодних підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції не визнавались протиправними рішення, дії чи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Натомість, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок, а Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області - виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання (суддівської винагороди) судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 26.07.2024, з урахуванням фактично виплачених сум.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Таким чином, зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок, а Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (орган, в якому позивач перебуває на обліку) - виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання (суддівської винагороди) судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 26.07.2024, суд першої інстанції обрав спосіб захисту порушеного права позивача, що в повній мірі сприяє досягненню ефективного захисту його інтересів та встановлює спосіб відновлення його права від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 по справі № 520/22658/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко