Справа № 480/1531/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 р. Справа № 480/1531/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2024, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 25.10.24 у справі № 480/1531/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ПФУ в Тернопільській області), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Тернопільській області №76 від 14.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

2) зобов`язати ГУ ПФУ у Тернопільській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 від 05.04.1983 у відкритому акціонерному товаристві «Управління механізації №3, м.москва» з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, з 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015;

3) зобов`язати ГУ ПФУ у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за результатами розгляду якої було прийнято оскаржуване рішення №76 від 14.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком та здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.02.2024 за №76 у частині неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи на підприємствах Російської Федерації, зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; у ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 з 07.02.2024, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи слюсарем на підприємствах Російської Федерації, зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у сумі 1211 грн 20коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що підстави для зобов`язання Головного управління зарахувати до стажу позивача періодів роботи слюсарем на підприємствах Російської Федерації відсутні, оскільки Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Просить урахувати, що на момент звернення за призначенням пенсії у позивача був відповідний стаж для її призначення, що підтверджується матеріалами справи. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років, а саме повних 62 роки, 07.02.2024 звернувся до Відділу обслуговування громадян №7 ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 120 зворот), до якої серед іншого додав трудову книжку НОМЕР_3 , трудову книжку НОМЕР_1 , вкладиш у трудову книжку НОМЕР_4 .

З урахуванням принципу екстериторіальності заява позивача опрацьована ГУ ПФУ в Тернопільській області та рішенням від 14.02.2024 за №76 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 35, 95).

Так, у рішенні вказано, що за нормами статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2021 по 31.12.2021, право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-ти років мають особи за наявності страхового стажу не менше 28 років. У разі відсутності вказаного страхового стажу, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності, зокрема, страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 від 21 до 31 років.

Страховий стаж особи становить 22 роки 04 місяці 23 дні.

За доданими документами до страхового стажу не враховано:

- період навчання в Сумській автомобільній школі ДОСААФ з 01.10.1979 по 04.02.1980 згідно з довідкою №06 від 27.01.2022, оскільки в довідці відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;

- період роботи в Російській Федерації з 08.11.2000 по 31.05.2001, з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 02.09.2015, оскільки з 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та пенсій громадянам, які працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-VI Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року (а.с.95).

Позивач не погодився з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.02.2024 за №76 про відмову у призначенні пенсії за віком та звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем документально підтверджено періоди роботи в Російській Федерації і право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням позивачу не враховано також періоди роботи позивача слюсарем на підприємствах Російської Федерації в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001 та в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, що не входить до предмету позову, втім судом установлено під час розгляду справи право позивача на врахування таких періодів до його страхового стажу, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 14.02.2024 за №76 не відповідає критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправними, у зв`язку з чим на підставі ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, вийшов за межі заявлених позовних вимог та визнав таке рішення протиправним та скасував його у частині неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи позивача слюсарем на підприємствах Російської Федерації, зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015, та зобов`язав ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV з 07.02.2024, зарахувавши вказані періоди роботи позивача слюсарем на підприємствах Російської Федерації до його страхового стажу.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом - Закон №1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

За змістом частини першої ст. 1 Закону №1058 термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (до 01.01.2004). Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч. 2, 3 ст. 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Тобто до 01.01.2004 страховий стаж зараховується на підставі записів у трудовій книжці, або на підставі документів, передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637.

За правилами п.п. 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).

Згідно з п.3 Порядку від 12.08.1993 за №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Зарахування до страхового стажу з 01 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та врахування заробітної плати за періоди роботи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 83 Закону № 1788-ХІІ передбачає, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, зокрема, пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Згідно зі ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

З аналізу вказаних правових норм убачається, що у разі звернення особи до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії, останній зобов`язаний перевірити правильність оформлення заяви, розглянути подану заяву із документами та прийняти відповідне рішення щодо призначення (перерахунку) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Документи, необхідні для призначення пенсії, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1 (зі змінами).

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як убачається з матеріалів справи, позивач досяг 60-річного віку у 2021 році, на день звернення із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилося повних 62 роки.

Отже, для призначення позивачу пенсії за віком після набуття ним встановленого законом 60-річного віку, загальний страхований стаж позивача повинен був становити не менше 28 років.

Так, з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 104, зворот, 109) встановлено, що позивач працював слюсарем на підприємствах Російської Федерації (записи №15-№28), зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; у ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008.

Також у матеріалах справи міститься вкладиш у трудову книжку позивача серії НОМЕР_4 (а.с.110-114), з якого вбачається, що позивач працював слюсарем на підприємстві Російської Федерації (записи №29-№40), зокрема: у ВАТ «Управління механізації №3» з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015.

Разом з тим, як убачається з оскаржуваного рішення та відзиву, а також розрахунку стажу ОСОБА_1 (а.с. 95 зворот), періоди роботи позивача слюсарем на підприємствах Російської Федерації, зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015, не були зараховані позивачу до страхового стажу у зв`язку з тим, що з 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та пенсій громадянам, які працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-VI Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.

В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Зазначена постанова набрала чинності 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Водночас наявна в матеріалах справи трудова книжка (завірена її копія) позивача не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що висновки відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні, не є підставами для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача спірних періодів до страхового при призначенні пенсії, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень, а позивач працював у Російській Федерації в той час, коли Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з урахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. Водночас, за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірних періодів його роботи до страхового стажу.

З огляду на зазначене стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу, а тому висновок суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу періодів його роботи в Російській Федерації з огляду на припинення Російською Федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 є правильним.

Разом з тим колегія суддів ураховує, що в матеріалах справи міститься довідка №45 від 11 березня 2021 року (а.с. 94 зворот), яка адресована Буринському відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Сумській області, відповідно до якої позивач у період червня 2001 року по вересень 2015 року перебував в трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Управління механізації №3» та щомісячно отримував заробітну плату. У зазначеній довідці вказано, що з усіх зазначених у довідці сум здійснені відрахування до пенсійного фонду Російської Федерації за встановленими тарифами, довідка містить підпис генерального директора товариства та скріплена печаткою. Вказана довідка також подавалася позивачем разом із заявою про призначення пенсії, що відповідачем не заперечується.

Отже, враховуючи досліджені докази у справі, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що періоди роботи позивача слюсарем на підприємствах Російської Федерації, зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015 мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

ГУ ПФУ в Тернопільській області у рішенні від 14.02.2024 визнало, що страховий стаж позивача складає 22 роки 04 місяці 23 дні. Відмови від визнання таких обставин під час розгляду справи представником ГУ ПФУ в Тернопільській області не наведено, відтак суд визнає таку обставину як визнану відповідачем та такою, що не підлягає доказуванню.

Отже, з урахуванням стажу, визнаного відповідачем, загальний стаж позивача становить більше 35 років, що є достатнім для призначення пенсії позивачеві, як особі, яка досягла 60 років у 2021 році.

Підсумовуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, враховуючи, що оскаржуваним рішенням позивачу не враховано також періоди роботи позивача слюсарем на підприємствах Російської Федерації в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001 та в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, що не входить до предмету позову, втім судом установлено під час розгляду справи право позивача на врахування таких періодів до його страхового стажу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 14.02.2024 №76 не відповідає критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправним.

На підставі ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі заявлених позовних вимог та визнав таке рішення протиправним та скасував його у частині неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи позивача слюсарем на підприємствах Російської Федерації, зокрема: в ТОВ «Механізатор-М» з 08.11.2000 по 31.05.2001; в ВАТ «Управління механізації №3» з 01.06.2001 по 25.04.2003, з 12.05.2003 по 30.04.2004, з 11.05.2004 по 11.04.2005, з 12.04.2005 по 10.04.2006, з 11.04.2006 по 10.04.2007, 11.04.2007 по 10.03.2008, з 19.03.2008 по 10.03.2009, з 11.03.2009 по 10.03.2010, з 11.03.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 10.01.2012, з 26.01.2012 по 17.12.2012, з 26.12.2012 по 02.09.2015 та зобов`язав ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV з 07.02.2024, зарахувавши вказані періоди роботи позивача слюсарем на підприємствах Російської Федерації до його страхового стажу.

Обраний у справі судом спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам справедливості та забезпечить ефективне поновлення порушеного права позивача з урахуванням обставин цієї справи.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи відповідача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі № 480/1531/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк