Справа № 303/9909/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 303/9909/24 пров. № А/857/225/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2024 року (суддя Кость В.В., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Мукачево, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №303/9909/24 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина російської федерації ОСОБА_1 ,

про продовження строку затримання,

встановив:

У грудні 2024 року позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України строком на 6 (шість) місяців, до 20.06.2025.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому висловив свої заперечення щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважав позовну заяву безпідставною. Просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2024 позов задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України строком на 3 (три) місяці, а саме до 16.03.2025 (включно). В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог є таким, що ухвалено внаслідок неповного з`ясування судом обставин справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильному застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки аргументам відповідача та неналежним чином з`ясував обставини справи, що свідчать про відсутність підстав для продовження строку затримання відповідача. Зауважує скаржник, що позивач у позові не посилається на умови, визначені у частині 13 статті 289 КАС України, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме: на відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів, необхідних для його ідентифікації, і суд першої інстанції не вказує їх в оскаржуваному рішенні. Однак, особу відповідача належним чином ідентифіковано та встановлено його належність до громадянства російської федерації, а відтак відсутні встановлені КАС України підстави для продовження строку затримання. Судом також не враховано, що відповідач оскаржив рішення про видворення, а відтак таке рішення є зупинено і не підлягає виконанню. У зв`язку з тим, що наразі відсутнє рішення у цій справі, яке набрало законної сили, то відповідно відсутні підстави для вжиття заходів щодо виконання зупиненого рішення про видворення. Крім того, відповідач перебуває в Україні та звернувся за захистом відповідно до ратифікованих Україною міжнародних конвенцій, а саме: 29 липня 2024 року відповідач, перебуваючи у ПТПІ, звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Тому місцевий суд прийшов до помилкового висновку, що дії позивача щодо забезпечення відповідача документами для повернення до країни походження є правильними, незважаючи на те, що такі дії свідчать про порушення Україною міжнародних зобов`язань. Враховуючи незавершені процедури державних органів по відношенню до відповідача, вважає скаржник, що на даному етапі подальше обмеження свободи людини не є необхідним та пропорційним законній меті, а навпаки є «невиправдано суворим».

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 17.12.2024 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволені позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, зазначаючи, шо рішення судом винесено із дотриманням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, приведені в апеляційні скарзі доводи висновку суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди з ним. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з врахуванням наступного.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

20.06.2024 близько 08.00 прикордонним нарядом «Група реагування» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 203 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в межах прикордонної смуги, на відстані близько 30 метрів до державного кордону, під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно постанови Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.06.2024 року у справі №297/2794/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КуПАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5950 грн.. Зі змісту цієї постанови суду видно, що своїми діями громадянин російської федерації ОСОБА_1 порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 21).

Судом також встановлено, що відповідач громадянин російської федерації ОСОБА_1 документувався посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 , виданою 03.08.2017, орган, що видав - 7101 (Сектор оформлення документів № 2 Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України), підстава видачі - 03/01.

21.06.2024 Центрально-південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та виданої на його підставі посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 .

21.06.2024 року начальником НОМЕР_3 прикордонного загону було затверджено Рішення про примусове видворення відповідача за межі території України (а.с. 19).

У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває адміністративна справа №303/8381/24 за позовом представника позивача Шинкаренка А.П. до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про скасування рішення про примусове видворення з України. У цій справі ухвалою суду від 24.10.2024 провадження зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №620/12168/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Прикордонним загоном до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області було подано позовну заяву про застосування судом до відповідача заходу - затримання його з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року по справі №303/5363/24 (провадження 2-а/303/44/24) громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком 6 (шість) місяців, а саме до 20.12.2024 (включно) (а.с. 13).

Це рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року по справі №303/5363/24 залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2024.

Відповідно до рішення, затвердженого начальником НОМЕР_3 прикордонного загону від 27.06.2024 громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (а.с. 24).

З листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України від 29.07.2024 №7477.5-109/7477.1-24, адресованого начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 , видно, що відповідач 29.07.2024 року звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, яка була направлена для розгляду до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (а.с. 25).

У відповідь на запит в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.08.2024 №02.1/11165-24-Вих, Управління ДМС України в Чернігівській області листом від 23.08.2024 №7401.6-4760/74.2-24 повідомило про те, що заява-анкета ОСОБА_1 із додатками була повернута адресату 20.08.2024, а сам заявник не перебуває на обліку в Управлінні як шукач захисту (а.с. 27).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року в справі №620/12168/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року, визнано протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина російської федерації ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 29.07.2024. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 07.09.2011 № 649 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 29.07.2024.

Також судом встановлено, що 31.08.2024 та 19.09.2024 позивач НОМЕР_3 прикордонний загін звертався до Сектору оформлення документів №2 Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України з проханням про надсилання на адресу НОМЕР_3 прикордонного загону копії паспортного документу відповідача, внаслідок чого, вищезазначена установа надіслала інформаційну сторінку паспортного документу громадянина російської федерації НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата видачі 30.05.2019, дійсний до 30.05.2023, орган, що видав Посольство Росії в Україні, а також її офіційний переклад на українську мову (а.с. 28-32).

НОМЕР_3 прикордонним загоном на адресу Міжнародної організації з міграції в Україні скерований лист від 09.11.2024 року № 02.1/14790-24-Вих з проханням щодо сприяння в межах компетенції у документуванні громадян російської федерації, в тому числі відповідача, свідоцтвами на повернення в країну їхньої громадянської належності (а.с. 35).

Крім цього, 02.12.2024 року позивач звернувся з листом №02.1/15752-24-Вих до Міжнародного комітету Червоного Хреста з проханням надати інформацію щодо підстав, порядку отримання та використання екстреного проїзного документа з метою подальшого розгляду питання щодо можливості документування, в тому числі, ОСОБА_1 (а.с. 36).

Відповіді на вказані вище запити НОМЕР_3 прикордонного загону в матеріалах справи відсутні.

У зв`язку із закінченням визначеного 6-ти місячного строку затримання відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та за наявності умов, за яких неможливо забезпечити його примусове видворення у зазначений строк, позивач НОМЕР_3 прикордонний загін звернувся до адміністративного суду із цим позовом, в якому просив продовжити строк затримання відповідача, з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України, строком на 6 місяців (до 20.06.2025).

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини визначають, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773-VI).

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону №3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4 ст.30 Закону №3773-VI).

Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом (ч.2 ст.30 Закону №3773-VI).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства заходу затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З аналізу вказаних норм видно, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити підстави для продовження такого строку, зокрема встановивши, які дії або заходи вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Так, Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012р. (далі Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Пунктом 1 розділу 6 Інструкції передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

У розглядуваній справі судом встановлено, що 21.06.2024 начальником НОМЕР_3 прикордонного загону прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України.

Забезпечуючи виконання примусового видворення, НОМЕР_3 прикордонний загін встановив, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують особу, а також передбачені пунктом 16 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортні документи, які б надавали право на виїзд з України встановленим законодавством порядком.

Суд апеляційної інстанції враховує, що позовні вимоги НОМЕР_3 прикордонного загону спрямовані на продовження строку затримання відповідача у зв`язку з необхідністю вжиття заходів для забезпечення виконання рішення з примусового видворення, які в першу чергу, полягають у документуванні іноземця відповідними документами, які б надавали особі встановленим законодавством порядком виїхати з України.

Так, в матеріалах справи наявні листи НОМЕР_3 прикордонного загону від 31.08.2024 та 19.09.2024, якими позивач звертався до Сектору оформлення документів №2 Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України з проханням про надсилання на адресу НОМЕР_3 прикордонного загону копії паспортного документу відповідача, внаслідок чого, вищезазначена установа надіслала інформаційну сторінку паспортного документу відповідача.

Також НОМЕР_3 прикордонний загін на адресу Міжнародної організації з міграції в Україні скерував лист від 09.11.2024 року № 02.1/14790-24-Вих з проханням щодо сприяння в межах компетенції у документуванні громадян російської федерації, в тому числі відповідача, свідоцтвами на повернення в країну їхньої громадянської належності.

02.12.2024 року позивач звернувся з листом №02.1/15752-24-Вих і до Міжнародного комітету Червоного Хреста з проханням надати інформацію щодо підстав, порядку отримання та використання екстреного проїзного документа з метою подальшого розгляду питання щодо можливості документування, в тому числі, ОСОБА_1 ..

Вказані обставини підтверджують вживання позивачем активних заходів (дій) з метою ідентифікації особи та для вирішення інших питань в процесі затримання та примусового видворення відповідача за межі території України.

Колегія суддів також враховує, що як уже було вказано вище, у провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває адміністративна справа №303/8381/24 за позовом представника позивача Шинкаренка А.П. до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про скасування рішення про примусове видворення з України. У цій справі ухвалою суду від 24.10.2024 провадження зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №620/12168/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 10 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства визначено, що оскарження рішень зупиняє їх дію.

Отже, на час розгляду цієї заяви існує рішення про примусове видворення відповідача за межі території України від 21.06.2024, дія якого зупинена на час розгляду Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області позовної заяви ОСОБА_1 у справі 303/8381/24.

Водночас, колегія суддів враховує, що саме на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року по справі №303/5363/24 громадянина російської федерації ОСОБА_1 було затримано з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, а саме до 20.12.2024 (включно). Це рішення суду від 21.06.2024 року по справі №303/5363/24 залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2024.

Крім цього, слід зазначити, що згідно рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року в справі №620/12168/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року, визнано протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина російської федерації ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 29.07.2024. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 07.09.2011 №649 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 29.07.2024.

Згідно абз.2 ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Як регламентовано приписами частини 13 ст.289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є, зокрема, неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Враховуючи наведене та у зв`язку із закінченням визначеного 6-ти місячного строку затримання відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку затримання відповідача з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України строком на 3 (три) місяці, а саме до 16.03.2025 (включно), що не спростовано відповідними доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як безпідставні.

Відносно покликання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що такі покликання апелянта не є релевантними до вказаної справи, так як наведені апелянтом висновки Верховного Суду стосуються умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, а у розглядуваній справі предметом спору є питання щодо продовження строку затримання відповідача як іноземця у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Із врахуванням предмету судового спору в цій справі, являються також безпідставними доводи апелянта про те, що здійснення процедури його видворення за межі території України порушує його права і міжнародні принципи щодо заборони вислання.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 289, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2024 року в адміністративній справі №303/9909/24 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 06.02.2025 року