Справа № 480/5776/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"06" лютого 2025 р. Справа № 480/5776/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Шевченко І.Г., розглянувши у приміщенні суду в м. Суми матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій, з урахуванням уточнення (а.с.19) просила:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яка полягає у не проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у розмірі 1,197 згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» №168, та у розмірі 1,0796 згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 24.02.2024 №185;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням індексації пенсії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», нарахованої із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197 з 01.03.2023, та Постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 24.02.2024 №185 із застосуванням коефіцієнта у розмірі 1,0796 з 01.03.2024.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у відповідача витребувано додаткові докази у справі. У подальшому, ухвалою суду повторно витребовувалися додаткові докази у відповідача.

Поряд з цим, після відкриття провадження у справі, судом було встановлено, що позовну заяву було подано без додержання вимог ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 21.01.2025 позовну заяву на підставі ч.13 ст.171 КАС України залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням у ній підстав та наданням доказів поважності його пропуску в частині вимог, що стосуються періоду з 01.03.2023 по 31.12.2023 включно.

У порядку усунення недоліків позовної заяви представник позивача подав заяву, в якій вказав, що висновки Верховного Суду у постанові від 13.01.2025 у справі №160/28752/23 стосовно обмеження строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів права громадян, пенсія яким призначена у 2020 - 2023 роках, на індексацію пенсії, на які послався суд при залишенні позову без руху, не може застосуватися до цієї справи, провадження в якій було відкрито 05.07.2024, адже станом на дату відкриття провадження такої практики та цього висновку Верховного Суду не існувало.

Перевіривши матеріали справи, а також оцінюючи доводи заяви представника позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є отримувачем пенсії за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вона, зокрема, оскаржує правомірність не проведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у розмірі 1,197 згідно постанови КМУ від 24.02.2023 №168 у 2023 році з 01.03.2023.

Втім з позовом позивач звернулася через представника 01.07.2024, тобто більше ніж через рік, з дня коли особа дізналася або мати дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому суд зауважує, що відповідно до статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

При цьому, вирішуючи питання чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів, серед іншого вказані положення статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Велика Палата Верховного Суду у постанові від від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а, зробила висновок, що норми, зокрема статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

У справі, що розглядається, позивач звернулася до суду з позовом, у зв`язку із тим, що пенсійний орган не провів індексацію її пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у розмірі 1,197 згідно постанови КМУ від 24.02.2023 №168 у 2023 році з 01.03.2023. Отже, ці суми не нараховані і є спірними.

Втім у цій справі позивачем не надано докази звернення до пенсійного фонду до 14.06.2024 зі спірним питанням.

Суд зауважує, що пенсія є щомісячною виплатою, її розмір щомісяця відомий особі, яка її отримує, та отримуючи її у неналежному на думку особи розмірі вона має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про складові виплати, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання виплати особою вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо причин визначення спірного розміру виплати звернулась до вповноваженої особи із заявою про надання відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від такого органу відповіді на подану заяву.

Отримання позивачем від відповідача відповіді на заяву не змінює момент, з якого особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру грошового забезпечення тощо.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №420/3001/19, від 25.02.2020 у справі №360/1870/19.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а звертає увагу на те, що застосування строку звернення до адміністративного суду передує вирішенню спору по суті.

Так, встановивши, що позивач пропустила строк на звернення з цим позовом до суду в частині періоду з 01.03.2023 до 31.12.2023, судом ухвалою від 21.01.2025 було надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням підстав поважності строку звернення.

На усунення недоліків представником позивача заяви про поновлення строку на звернення з позовом до суду надано не було. Втім представник позивача подав пояснення, в яких звернув увагу на те, що позов було залишено через 6 місяців з дня відкриття провадження у справі та із застосуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23.

Стосовно вказаних пояснень суд зауважує, що відповідно до ч.13,14,15 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно із ч.3 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Тобто вказаними нормами передбачено прямий обов`язок суду, у разі встановлення після відкриття провадження у справі, факту подання позовної заяви без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановити ухвалу, в якій зазначити підстави залишення заяви без руху.

Щодо посилання представника позивача на відсутність підстав у суду для застосування висновків Верховного Суду від 13.01.2025 року у справі № 160/28752/23, суд звертає увагу, що посилання судом в ухвалі від 21.01.2025 на постанову Верховного Суду є виконанням вимог процесуального закону, відповідно до якого при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (правова позиція, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 в справі №755/10947/17 та підтримана у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 22.06.2023 у справі №420/26813/21).

Поряд з цим суд зауважує, що обставини пропуску строку на звернення з цим позовом позивачем існували і на час подання позову, при цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Заяви про поновлення строку на звернення з цим позовом до суду надано не було, доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п.8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи що позивачем на усунення недоліків не було надано заяву про поновлення строку та не зазначено про поважні причину пропуску цього строку, що унеможливлює поновлення строку звернення судом в частині позовних вимог за період з 03.03.2023 до 31.12.2023, суд вважав необхідним в цій частині залишити позов без розгляду.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 293, 295, пп.15.5 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи, в частині вимог, що стосуються періоду з 01.03.2023 по 31.12.2023 включно - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя І.Г. Шевченко