Справа № 420/30208/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

06 лютого 2025 року

м. Київ

справа №420/30208/24

адміністративне провадження № К/990/2940/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Стародуба О.П., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 (суддя Токмілова Л.М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2024 (колегія у складі: судді-доповідача Шеметенко Л.П., суддів Градовського Ю.М., Турецької І.О.)

у справі № 420/30208/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі також - ГУ ПФ України в Одеській області, відповідач, скаржник), в якому просила зобов`язати ГУ ПФ України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 передбачену п. 7-1 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 01.11.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2024, позов задовольнив.

22.01.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГУ ПФ України в Одеській області, в якій останнє з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення ними приписів процесуального права просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2024, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі оскаржуються дії територіального органу Пенсійного фонду України щодо відмови особі у призначені та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.

Одеський окружний адміністративний суд в ухвалі від 01.10.2024 про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У такому разі ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У контексті наведеного Суд зауважує, що для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Вжите ж законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

У той же час оцінка «значного суспільного інтересу» до розгляду справи та її винятковості може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має таке значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Проте ГУ ПФ України в Одеській області у касаційній скарзі не обґрунтовує, у чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики. Натомість подана скарга містить лише формальне цитування положень пп. «а» і «в» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України без наведення конкретних фактів чи аргументі на підтвердження того, що ця справа дійсно має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Також відповідач не наводить аргументів щодо наявності значного суспільного інтересу безпосередньо до даної справи; не зазначає обставин, які б вирізняли цю справу з-поміж інших справ даної категорії спорів.

Таким чином, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2024 , прийняті в даній справі, не підлягають касаційному оскарженню.

До того ж Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 442/456/17 у правовідносинах щодо захисту пенсійних прав педагогічних працівників, посади яких не включені до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, відступила від правової позиції, сформульованої Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 419/794/15-а, та виснувала, що: ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.».

У постанові від 23.01.2020 у справі № 756/9879/16-а Верховний Суд деталізував такий висновок, вказав про те, що викладач позашкільного навчального закладу за наявності стажу понад 30 років, крім права на отримання пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону № 1058-ІV, має право на виплату грошової допомоги при виході на пенсію, яка передбачена п. 7-1 розд. XV «Прикінцеві положення» цього ж Закону.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у своїх наступних постановах від 25.10.2021 у справі № 458/36/17, від 21.03.2024 у справі № 580/2737/23.

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 відповідно правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносин, викладених у перелічених вище постановах Верховного Суду, та виходив, зокрема з наступного: з наявних у матеріалах справи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 18.10.1984 та довідки Одеського державного музичного ліцею ім. професора П.С. Столярського від 23.05.2024 № 42 вбачається, що в період з 01.10.1984 по 01.06.1987 позивач працював викладачем дитячої музичної судії по класу фортепіано в Будинку культури та техніки об`єднання «Будгівравліка»; в період з 01.09.1988 по 31.08.1994 роки - викладачем і концертмейстером в дитячій музичній школі №1; з 01.09.1994 року по теперішній час працює викладачем і концертмейстером Одеської середньої спеціальної музичної школи-інтернату ім. професора П.С. Столярського. Отже, стаж роботи викладачем, концертмейстером в дитячій музичній школі, має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не була передбачена затвердженим Переліком №909. Відповідно, оскільки на момент досягнення позивачем пенсійного віку (30.03.2024), вона мала відповідний пільговий стаж роботи згідно п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, й водночас страховий стаж позивача перевищував 30 років, також відсутні відомості про отримання нею будь-якої пенсії, то ОСОБА_1 має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За викладених обставин ГУ ПФ України в Одеській області слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2024 у справі № 420/30208/24.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб

Суддя С.Г. Стеценко