Справа № 640/20969/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року м.Київ №640/20969/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача;

- зобов?язати відповідача розглянути звернення позивача від 16 березня 2021 року на предмет порушення прав людини щодо позивача та, у випадку виявлення таких порушень, відкрити по ньому провадження, за підсумками якого відповідно до прав, встановлених пунктом 10 статті 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», ініціювати перегляд судового рішення за справою позивача з метою захисту порушених прав та їх поновлення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/20969/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

8 червня 2023 р. від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла адміністративна справа №640/20969/21 на виконання Закону України № 2825-IX від 13 грудня 2022 р. «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

8 червня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями цю справу передано на розгляд судді ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 16.06.2023 справу прийнято до провадження суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2023 за № 949/0/15-23 ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 14 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою суду від 16.02.2024 справу прийнято до провадження судді Лисенко В.І. та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що він звернувся у березні 2021 року до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини з заявою про ініціювання перегляду судового рішення у кримінальній справі згідно з вимогами п.10 ст. 13 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини". Проте, на думку позивача, відповідач безпідставно відмовив йому у здійсненні ініціювання щодо перегляду судового рішення. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що у своєму зверненні позивач фактично просить відповідача надати оцінку матеріалам кримінальної справи, діям органу досудового розслідування щодо збору доказів у ній, належності та допустимості зібраних доказів для формування висновку щодо винуватості або невинуватості позивача в інкримінованому йому злочині. Проте, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не є учасником кримінального провадження, та позивачу роз`яснено, що порядок перегляду судових рішень визначений розділом п`ятим КПК України і передбачає три випадки перегляду судових рішень у кримінальних справах, а саме: перегляд судових рішень в апеляційному порядку, в касаційному порядку та за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідач звертав увагу, що КПК України чітко визначено коло осіб, які мають право звернутись із заявою (ініціювати) про перегляд судових рішень та Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не входить до переліку цих осіб. На вказаних підставах відповідач просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якому зазначено про те, що інститут Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, як основний державний орган контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захисту прав кожного на території України повинен шукати шляхи захисту прав людини чи їх поновлення, а не шляхи уникнення цього захисту, формально обмежуючись роз`ясненнями положень Кримінального процесуального кодексу України та вигадуючи причини, які б дозволили йому не виконувати покладені на нього Державою Україна обов`язки та не використовувати надані йому права.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є громадянином України та у березні 2021 року звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі зверненням у якому документально виклав обставини кримінальної справи №49-1763 за його обвинуванням за ст. 368 КК України, твердження щодо особистої невинуватості позивача в інкримінованому йому злочині та прохання з посиланням на п.10 ст. 13 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», розглянути це звернення та відкрити по ньому провадження, за підсумками якого ініціювати перегляд судового вироку за його справою незалежним судом, що відповідатиме відновленню порушеного відносно нього права на справедливий розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, як того вимагають закони України і ст.14 §1 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, підписантом якого є Україна.

За наслідком розгляду звернення позивача, Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надано відповідь від 24.03.2021 №8433.4/В-4829.3/21/27.2 за підписом директора Департаменту моніторингу процесуальних прав Бочарової Ю., у якій зазначено про те, що положення п.10 ст. 13 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" наділяє відповідача правом здійснювати захист прав і свобод людини і громадянина виключно під час цивільного та адміністративного судочинства та закріплено у ст.56, 57 ЦПК України та ст. 53 КУпАП України. Одночасно позивачеві рекомендовано за наявності підстав, передбачених ст. 459 КПК України, особисто ініціювати питання про перегляд судових рішень, постановлених стосовно нього за нововиявленими або ж виключними обставинами.

22.04.2021 позивач, не погоджуючись з відповіддю відповідача, подав скаргу на вказаний лист до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л.Л., у якій просив скасувати цей лист та повторно розглянути звернення позивача, відкрити по ньому провадження та за підсумками розгляду ініціювати перегляд судового рішення за його справою дійсно незалежним судом.

За наслідком розгляду звернення позивача (скарги) від 24.04.2021 Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини надано відповідь від 07.05.2021 №13023.4/В-7217.3/21/40, у який зазначено про те, що згідно з нормами КПК України Уповноважений не наділений правом здійснювати представництво і захист інтересів осіб у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Зважаючи на викладене, правових підстав для ініціювання Уповноваженим питання про перегляд вироку військового апеляційного суду Центрального регіону від 14.12.2006 стосовно позивача немає. З огляду на зазначене рішення, прийняте за результатами розгляду звернення позивача від 16.03.2021, ґрунтується на вимогах Конституції України, законів України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», «Про звернення громадян» та КПК України.

У подальшому позивач ще двічі (18.05.2021 та 09.06.2021) звертався зі скаргами на відповіді відповідача на його скарги з приводу неналежного розгляду його звернень та ініціювання перегляду кримінальної справи та Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини двічі надав відповіді на звернення (скарги) позивача про те, що у Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини відсутні правові підстави звертатись з заявою про перегляд вироку Військового апеляційного суду Центрального регіону від 14.12.2006.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду його звернень та відмови в ініціюванні перегляду кримінальної справи, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Cтаттею 101 Конституції України передбачено, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений.

Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, Законом України від 23.12.1997 № 776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі - Закон № 776/97-ВР) та іншими законами України.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує за зверненнями громадян України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Варто зауважити, що Уповноважений ВРУ при розгляді звернення наділений окресленим у статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" переліком повноважень, а саме: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення.

Отже, прийняття відповідачем одного із визначеного статтею 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" рішення при розгляді звернення є таким, що розглянуте відповідачем у межах строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Як встановлено судом, що 24.03.2021 до відповідача засобами електронного зв`язку надійшло звернення Позивача від 16.03.2021 з проханням ініціювати відповідно до вимог пункту 10 статті 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» перегляд постановленого стосовно нього вироку військового апеляційного суду Центрального регіону від 14.12.2006.

Перевіркою, проведеною за вказаним зверненням, встановлено, що право позивача на отримання належної правової допомоги під час судового розгляду кримінальної справи було забезпечено професійним захисником. Незаконне, на думку позивача, судове рішення суду першої інстанції було переглянуто в передбаченому законом порядку. Зокрема, ухвалою колегії суддів Військової судової колегії Верховного Суду України від 21.03.2007 касаційні скарги засудженого та захисників засудженого залишено без задоволення, а вирок військового апеляційного суду Центрального регіону від 14.12.2006 змінено в частині зменшення суми стягнення з засудженого судових витрат.

Ураховуючи результати проведеної перевірки, листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Секретаріат Уповноваженого) № 8433.4/В-4829.3/21/27.2 від 24.03.2021 позивачу надано роз`яснення, зокрема, щодо порядку реалізації права Уповноваженого на звернення до суду із заявою про захист прав і свобод людини і громадянина, здійснення представництва і захисту інтересів осіб у кримінальному процесі та порядку оскарження судового рішення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням за результатами розгляду його звернення від 16.03.2021, Позивач звернувся до Уповноваженого зі зверненням від 22.04.2021, в якому просив скасувати отриманий ним лист - відповідь № 8433.4/В-4829.3/21/27.2 від 24.03.2021 та керуючись Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», Конституцією України, розглянути його звернення від 16.03.2021 та відкрити провадження, за підсумками якого «ініціювати перегляд судового рішення за моєю справою дійсно незалежним судом».

У відповідь на зазначене звернення від 22.04.2021 Секретаріатом Уповноваженого листом від 07.05.2021 № 13023.4/В-7217.3/21/40 позивачу надано роз`яснення, зокрема, що законність і обґрунтованість судових рішень, постановлених у кримінальній справі, перевіряється виключно у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України), та лише з ініціативи осіб, коло яких визначено цим Кодексом, до якого Уповноважений не входить. Окрім того, позивачу повідомлено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, і виключно адвокат здійснює захист від кримінального обвинувачення та представництво іншої особи в суді.

18.05.2021 позивач звернувся до Уповноваженого зі зверненням щодо розгляду його звернення від 16.03.2021, відкриття провадження, за підсумками якого просив ініціювати перегляд судового рішення за моєю справою дійсно незалежним судом.

Листом Секретаріату Уповноваженого від 31.05.2021 № 15478.4/В-8548.3/21/Х51 позивачу в черговий раз надано роз`яснення щодо передбаченого законом порядку перегляду судових рішень. Акцентовано увагу, що листами № 8433.4/В-4829.3/21/27.2 від 24.03.2021 та № 8433.4/В-4829.3/21/27.2 від 24.03.2021 йому вже надані відповідні роз`яснення. Принагідно зауважено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання.

На скаргу Позивача, що надійшла до Уповноваженого 09.06.2021, та в копії від Голови Комітету Верховної Ради України з питань прав людини, деокупації та реінтеграції тимчасово окупованих територій у Донецькій, Луганській областях та Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, національних меншим і міжнаціональних відносин ОСОБА_3 щодо неналежного, на думку позивача, розгляду його звернення від 16.03.2021 та скарг від 23.04.2021, 18.05.2021 Уповноваженим у листі № 815.6/Л/219.5/21/НД/27.1 від 18.06.2021 позивачу вчергове надано відповідні роз`яснення, повідомлено, що розгляд його попередніх звернень здійснювався відповідно до чинного законодавства та рекомендовано скористатися встановленим КПК України порядком оскарження вироку, що набрав законної сили.

Суд звертає увагу, що відповідно до Закону № 776 метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина, який здійснює Уповноважений, є, зокрема: захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону; запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.

Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України.

Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Уповноважений зобов`язаний додержуватися Конституції України і законів України, інших правових актів, прав та охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, забезпечувати виконання покладених на нього функцій та повною мірою використовувати надані йому права.

Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону № 393.

Статтею 12 Закону № 393 визначено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про поступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження».

Як зазначає сам Позивач у своїй Позовній заяві (сторінка 2 Позовної заяви) сутність його звернення та скарг на відповіді Відповідача полягає в проханні розглянути його звернення від 16.03.2021 на предмет порушення прав людини щодо нього.

Як убачається зі звернення Позивача від 16.03.2021, копія якого долучена Позивачем до Позовної заяви, Позивачем здійснений аналіз матеріалів кримінальної справи 49-1763 за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

У вказаному зверненні позивач стверджував, що кримінальна справа №49-1763 є безпідставною та недоведеною стосовно нього та повідомляв про порушення, допущені органами прокуратури під час розслідування кримінальної справи та судом під час судового розгляду. З урахування наведених висновків позивач просив відповідача ініціювати перегляд судового вироку за його справою незалежним судом.

Отже, позивач фактично просив відповідача надати оцінку матеріалам кримінальної справи; діям органу досудового розслідування щодо збору доказів у ній; належності та допустимості зібраних доказів для формування висновку щодо винуватості або невинуватості позивача в інкримінованому йому злочині та ініціювати перегляд остаточного судового рішення у кримінальній справі, яке набуло законної сили 13 років тому на час звернення позивача.

Відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Пунктом 25 частини першої статті З КПК України визначено, що учасники кримінального провадження це сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, у тому числі викривач, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.

Отже, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не є учасником кримінального провадження.

Позивачу роз`яснено, що порядок перегляду судових рішень визначений розділом п`ятим КПК України і передбачає три випадки перегляду судових рішень у кримінальних справах. Зокрема, перегляд судових рішень в апеляційному порядку, в касаційному порядку та за нововиявленими або виключними обставинами.

Статтями 393,425, 460 КПК України чітко визначено коло осіб, які мають право звернутись із заявою (ініціювати) про перегляд судових рішень. Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не входить до переліку цих осіб.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд під час розгляду провадження № 51-2290ск20 дійшов висновку, що: «перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцїї) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Тобто, оставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність знятого судом рішення по суті. Процедура скасування остаточного рішення передбачає виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі. Особа, яка порушує питання про скасування, має довести, що не було можливості надати зазначені докази на остаточному розгляді і що вони є суттєвими.

Посилання ж позивача на право відповідача звернутись до суду в порядку п.10 ст. 13 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" є безпідставним, оскільки вказане право виникає відповідача у зв`язку зі зверненням із позовом, тобто пов`язане із видом судочинства, яке передбачає позовне провадження.

Можливість реалізації таких повноважень відповідача передбачена у цивільному та адміністративному судочинстві згідно з положеннями статей 56, 57 Цивільного процесуального кодексу України та статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, позивач у своїй позовні заяві просить відповідача ініціювати перегляд судового рішення шляхом внесення подання до Верховного суду України, який вже є неіснуючим на теперешній час.

При цьому КПК України не передбачено такого процесуального документа, як подання.

Перегляд судових рішень у кримінальному провадженні відбувається на підставі апеляційної, касаційної скарг чи, або заяви про перегляд справи за нововиявленими, або виключними обставинами.

Додатково суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п. 40) та від 29 жовтня 5 року у справі «Устименко проти України» (п. 46) неодноразово акцентував увагу тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» - принципу остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати огляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами.

Враховуючи вищенаведене, що звернення позивача від 16.03.2021 об`єктивно і вчасно розглянуто відповідачем у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України, а відповіді за результатами такого розгляду є повними, обґрунтованими, наданими в межах повноважень та у визначений законом строк.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.