Справа № 200/17006/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про прийняття звіту та припинення судового контролю за виконанням рішення суду

06 лютого 2025 року Справа №200/17006/21

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при розгляді звіту відповідача про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовною заявою

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними дій та рішення про відмову в призначенні пенсії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила суд: визнати дії та рішення відповідача, про яке повідомлено в листі від 09.11.2021 вих. № 17370-17575/М-15/8-0500/21, стосовно відмови у призначенні пенсії позивачці, та бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії позивачки - протиправними, скасувати їх та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 17.03.2020 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; стягнути з відповідача коштів в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачці.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі № 200/17006/21 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , викладеної в листі від 09.11.2021 вих. № 17370-17575/М-15/8-0500/21; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2020 року про призначенні пенсії за віком із застосуванням правової позиції суду викладеної в рішенні; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 (Три тисячі) гривен; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 31 травня 2023 року, виконавчі листи по справі видано 06 червня 2023 року.

31 січня 2024 року від представника позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, яка обґрунтована тим, що рішення суду не виконано.

На заяву позивача про добровільне виконання рішення суду від 11.11.2022 року відповідач листом №2730-918/М-02/8-0500/24 від 05.02.2024 року повідомив своє рішення про відмову у призначенні пенсії, протиправно відмовив у призначенні пенсії, обґрунтовуючи свою відмову тим, що відсутність міжнародної пенсійної угоди між Україною та Ізраїлем буцімто не дозволяє відповідачу призначити пенсію позивачці та, що у позивачки відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача та що це, достатня підстава для відмови їй у призначенні пенсії.

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання протиправними дій та рішення відповідача, оформленого листом від 05.02.2024 року №2730-918/М-02/8-0500/24, щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непризначення пенсії позивачеві та їх скасування, однак ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.08.2024 року у справі №200/5414/24 суд відмовив у відкритті провадження у справі з підстав наявності спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; вказав, що спір не є новим, а виник з приводу виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі № 200/17006/21, яке набрало законної сили, вказав на необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 11.11.2022.

Ураховуючи викладене, представник позивача просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.11.2022 року по справі № 200/17006/21 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати у десятиденний строк Донецькому окружному адміністративному суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.11.2022 року по справі № 200/17006/21.

24 січня 2025 року ухвалою суду заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецької області протягом 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.11.2022 року по справі № 200/17006/21, з урахуванням вимог ст. 382-2 КАС України, а також попереджено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про можливість накладення штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за наслідками розгляду звіту або у разі неподання звіту про виконання рішення суду.

31 січня 2025 року від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд звіту за участі представника відповідача у режимі відеоконференції та звіт про виконання рішення суду, у якому відповідач зазначив, що відповідачем на виконання рішення суду повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 17.03.2020 року про призначення пенсії за віком із застосуванням правової позиції суду викладеної в рішенні. За результатами повторного розгляду заяви від 17.03.2020 прийнято рішення № 85 від 12.06.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2023 № 1058-ІV. Про результат виконання рішення суду повідомлено представника позивача Меламеда В.Б. листом № 0500-0215-8/57060 від 03.07.2023 року, який направлено рекомендованою поштою. Рішення про відмову призначенні пенсії за віком від 12.06.2023 року № 85 представником позивача не оскаржувалось.

Щодо стягнення моральної шкоди відповідач зазначив, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Головним управлінням 30.01.2025 направлено запит до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області щодо надання інформації про стан виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року по справі № 200/17006/21 про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральної шкоди у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Дослідивши доводи звіту відповідача суд зазначає наступне.

Виходячи зв змісту мотивувальної частини рішення суду, визнаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу, викладеної в листі від 09.11.2021 вих. № 17370-17575/М-15/8-0500/21, та зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.03.2020 року про призначенні пенсії за віком із застосуванням правової позиції суду викладеної в рішенні, суд виходив з того, що відповідач, отримавши звернення представника позивача від 17.03.2020 року, заяву позивача про призначення пенсії та копії доданих до звернення документів всупереч пунктам 3.3, 4.2 Порядку № 22-1, не прийняв жодного рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії, та розглянув заяву у порядку Закону України Про звернення громадян надавши відповідь у формі листа від 09.11.2021 року №17370-17575-/М-15/8-0500/21 через 1,5 роки після звернення позивача за призначенням пенсії, чим порушив права та законні інтереси позивачки.

Поряд із тим, суд надав оцінку доводам відповідача викладеним у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.11.2575/М-15/8-0500/2, яким представника позивача повідомлено про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з підстав порушення Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року, зареєстрований в МЮУ 27 грудня 2005р. за № 1566/11846., в частині надання документів про вік, стаж та заробітну плату в оригіналах, та інших документів засвідчених нотаріально, відсутність підстав розгляду документів Бахмутсько Лиманському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України (дислокація в м. Бахмут), оскільки відсутні будь-які документи, що підтверджують місце проживання( реєстрацію) особи на території м. Бахмут та Бахмутського району.

Суд дійшов висновку, що відсутність у позивача довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відсутність Угоди між Україною та Державою Ізраїль, а також ненадання позивачем доказів реєстрації на території України не є правомірними підставами для відмови у призначенні пенсії позивачу.

Згідно рішення Головного управління ПФУ в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 12.06.2023 № 85, відповідач, покликаючись на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.11.2022 у справі №200/17006/21, зазначив, що згідно описової частини правові висновки суду мають наступну інформацію:

- відповідач, отримавши звернення представника позивача від 17.03.2020 року, заяву позивача про призначення пенсії та копії доданих до звернення документів всупереч пунктам 3.3, 4.2 Порядку № 22-1, не прийняв жодного рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії, та розглянув заяву у порядку Закону України «Про звернення громадян» надавши відповідь у формі листа від 09.11.2021 року № 17370-17575-/М-15/8-0500/21 через 1,5 роки після звернення позивача за призначенням пенсії, чим порушив права та законні інтереси позивачки;

- враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України, приймаючи до уваги позов та відзив на позовну заяву, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, про часткове задоволення позовної вимоги зобов`язального характеру шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 17.03.2020 року про призначенні пенсії за віком із застосуванням правової позиції суду викладеної в рішенні;

- з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в контексті спірних правовідносин та встановлених судом обставин справи, позовні вимоги відносно зобов`язання відповідача призначити пенсію, а також здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є передчасними;

- питання визначення органу уповноваженого на розгляд таких заяв, поданих особами, що зареєстровані на тимчасово окупованих територіях ОСОБА_2 КНЕДП ДПС E5BFCF0B5B474A24CE753311BDE1E102AB17068AA78725CAA4928963E27AEA8700 22.06.2023 Головне управління ПФУ в Донецькій області 22.06.2023 8296/03-16 Донецької та Луганської областей, але не мають статусу внутрішньо переміщеної особи законодавством про пенсійне забезпечення, у тому числі Порядком №22-1, не врегульовано.

Обґрунтовуючи відмову у призначення пенсії позивачу у рішенні відповідач зазначив, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.11.2022 по справі №200/17006/21 повторно розглянуто звернення представника ОСОБА_1 про подання заяви про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України №1058 від 17.03.2020. Страховий стаж ОСОБА_1 склав 32 роки 11 місяців 27 днів. До страхового стажу згідно запису в трудовій книжці від 01.04.1958 не зараховано період роботи з 01.04.1991 по 01.04.1992, оскільки відсутні дати та номери наказів про прийом на роботу та звільнення.

Щодо мотивів прийняття такого рішення відповідач зазначив, що:

- згідно надісланих копій документів про вік та місце реєстрації (проживання) в період до 18.06.1992 року гр. ОСОБА_1 , як громаданин України, була зареєстрована в АДРЕСА_1 та вибула на ПМЖ до держави Ізраїль, де на даний час зареєстрована та проживає;

- згідно з посвідченням особи ОСОБА_1 має ізраїльське громадянство;

- у зв`язку з тим, що м. Єнакієве віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (розпорядження КМУ №1085 від 07.11.2014року), відповідно до Постанови КМУ від 05.11.2014 року №637 призначення пенсій за рахунок державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затвердженим Постановою КМУ від 01.10.2014 року №509. Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджено постановою КМУ від 08.06.2016 №365 документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 №509. Для призначення соціальних виплат, до яких відноситься в тому числі пенсії, особа, або її законний представник, подає відповідну заяву у відповідний орган, до заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал довідки;

- Угода між державою України та державою Ізраїль про соціальне забезпечення від 28.12.2012 на даний час не ратифікована.

Таким чином, за результатами розгляду заяви від 17.03.2020 прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують місце проживання (реєстрації) на території України;

Слід відмітити, що вибіркове застосування висновків мотивувальної частини рішення суду свідчить про недобросовісний підхід відповідача до виконання рішення суду.

Відповідачем проігноровано наступні висновки суду:

- «позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України. Виходячи з правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може залежати від умови постійного проживання в Україні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 року у справі №182/1283/17, а також у постановах від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, від 19.09.2018 у справі № 766/1519/17 та від 31.01.2019 у справі № 520/9721/16-а, від 08.08.2019 по справі № 414/2109/16-а, від 01.10.2019 у справі №804/3646/18, від 14.07.2020 у справі № 414/2108/16»;

- «особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року по справі № 425/2881/16-а»;

- «з матеріалів адміністративної справи суд встановив, що представником позивача було надано до суду нотаріально посвідчену (апостиль) копію посвідчення особи позивача, яка встановлює її особу та вік»;

- «щодо доводів відповідача відносно не віднесення питання розгляду заяви позивача до його компетенції через відсутність підстав розгляду документів, оскільки відсутні будь-які документи, що підтверджують місце проживання (реєстрацію) особи на території України, суд зазначив, що матеріалами справи встановлено, що Пенсійний фонд України в листі від 31.03.2020 вих. № 8441- 8376/А-03/8-2800/20 доручив розгляд звернення представника позивача В.Б. Меламеда по суті Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Донецької області, правонаступником якого на теперішній час є відповідач та наголосив, що розгляд звернення здійснюється, відповідно до Порядку №22-1. Такого висновку Пенсійний фонд України дійшов виходячи з того, що позивач до виїзду на постійне місце проживання проживала у м. Єнакієве Донецької області. Отже, судом встановлено, що саме відповідачу в адміністративно-розпорядчому порядку доручено розгляд заяви позивача»;

- «Суд вважає, що в такому випадку неприпустимо перекладати на позивача відповідальність за невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, особи яка не має безпосереднього відношення до спірних правовідносин, обов`язку щодо перевірки та завірення копій документів».

Водночас, мотиви відмови у призначенні пенсії, викладені у рішенні відповідача від 12.06.2023 № 85 є тотожними тим, що були викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.11.2575/М-15/8-0500/2, яким представника позивача повідомлено про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відтак, суд дійшов висновку, що підхід відповідача до виконання рішення суду з урахуванням його висновків був суто формальним та втілився виключно у викладені тих самих мотивів відмови у формі акті індивідуальної дії, чого не було здійснено при первісному розгляді заяви позивача, при цьому, висновки суду по суті обґрунтування такої відмови відповідачем ураховані не були.

Суд зауважує, що згідно резолютивної частини рішення суду відповідача було зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2020 року про призначенні пенсії за віком саме із застосуванням правової позиції суду викладеної в рішенні суду.

Відтак, рішення відповідача у формі акту індивідуальної дії, прийняте на виконання рішення суду, базується на доводах, оцінку яким вже було надано у судовому рішенні і які були відхилені судом як помилкові.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відтак, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України дійшов висновку, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

В пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" від 26 квітня 2005 року, "Крищук проти України" від 19 лютого 2009 року).

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 381-1 КАС України, суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звернув увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Поряд із цим, системний аналіз приписів ст.ст. 382, 383 КАС України, свідчить про те, що судовий контроль у порядку ст. 382 КАС України застосовується у разі якщо заходи скеровані відповідачем на виконання рішення суду не вчинялись або є недостатніми, тобто такими у наслідок яких не досягається повне виконання рішення суду, натомість, у випадку якщо суб`єктом владних повноважень вчинено дії/бездіяльність або прийнято відповідне рішення на виконання такого рішення суду або порушено права позивача, підтверджені таким рішенням суду, судовий контроль здійснюється у порядку ст. 383 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 382-3 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Дослідивши доводи звіту відповідача суд дійшов висновку, що, оскільки відповідачем на виконання рішення суду прийнято відповідне рішення, звіт відповідача має бути прийнятий судом, а судовий контроль встановлений ухвалою суду від 24 січня 2025 року підлягає припиненню.

Відтак, контроль за виконанням рішення суду у справі № 200/17006/21 може бути здійснений судом у порядку, визначеному ст. 383 КАС України.

Щодо виконання рішення у частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI), держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) (далі Порядок № 845), визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п. 2 Порядку № 845, у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні:

безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;

виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України Про виконавче провадження.

Згідно п. 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Водночас, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Виконання рішення суду в частині стягнення моральної шкоди врегульовано приписами Закону № 4901-VI та Порядку № 845, покладено на органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та відбуватиметься шляхом безспірного списання коштів з рахунків відповідача, а отже у спосіб та порядок, що перебувають поза межами контролю відповідача-суб`єкта владних повноважень та від його дій або бездіяльності не залежать.

Водночас, ураховуючи, що органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів не є органами примусового виконання рішень, контроль за виконанням рішення суду в частині стягнення коштів, яке покладено на органи ДКСУ, у такому випадку не регулюється приписами ст.ст. 287, 382, 383 КАС України та здійснюється на загальних засадах у позовному провадженні.

Щодо клопотання відповідача про розгляд звіту у режимі відеоконференції за участю відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382-1 КАС України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

Відтак, приписами означеної норми визначено, що за загальним правилом розгляд такої заяви здійснюється у письмовому провадженні, окрім випадків, коли суд дійшов висновку про необхідність її розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, або якщо про такий порядок розгляду клопоче заявник.

Відтак, розгляд заяви про встановлення судового контролю та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду в судовому засіданні із повідомленням сторін за ініціативою суб`єкта владних повноважень процесуальним законом не передбачено.

Керуючись ст. 382 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі № 200/17006/21.

Судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду в адміністративній справі від 11 листопада 2022 року у справі № 200/17006/21 в порядку ст. 382 КАС України припинити.

Клопотання відповідача про участь у судовому засіданні щодо розгляду звіту в режимі відеоконференції повернути без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право звернутись до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, в порядку встановленому ст. 383 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко