Справа № 320/15785/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

- визнати дії та рішення відповідача, повідомлені в листі №2600-0307-8/60023 від 02.06.2022 стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу та бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії позивачу - протиправним;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 24.01.2019 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- стягнути з відповідача кошти в сумі 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням №2600-0307-8/60023 від 02.06.2022 відповідач протиправно відмовив в призначенні позивачу пенсії за віком, на підставі неналежності до громадянства України і відсутності документа про місце проживання/реєстрації на території України.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні, зазначивши, що ГУ ПФУ в м. Києві діяло у відповідності до чинного законодавства. Так, як вказує відповідач, проаналізувавши документи, які були надані для призначення пенсії за віком позивачем встановлено, що до заяви не долучено паспорту громадянина України та документ, який підтверджує місце реєстрацію/проживання на території м. Києва, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження та диплому про навчання позивача. Крім того, довідка про заробітну плату № 1 від 30.01.2018 не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 2.1 розділу ІІ), не містить даних про період заробітної плати за 5 років та суми отриманої заробітної плати не зазначені в гривнях.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт наголошує, що позивачем було надано усі необхідні документи для прийняття рішення про призначення пенсії.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 24.01.2019 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві через представника з заявою про призначення пенсії за віком.

18.02.2019 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивачу листом №31978/03 про відмову у призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній оригінал та копія паспорту громадянина України, ідентифікаційний код, свідоцтва про шлюб, свідоцтво про народження та диплому про навчання. Водночас повідомили позивача, що представництво за довіреністю, яке ґрунтується на договорі, не є представництвом за законом.

21.02.2019 позивач повторно звернулася до відповідача через представника з заявою про призначення пенсії за віком.

18.03.2019 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивачу листом №54531/03 про відмову у призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній оригінал та копія паспорту громадянина України, свідоцтва про шлюб, свідоцтво про народження та диплому про навчання. Водночас повідомили позивача, що представництво за довіреністю, яке ґрунтується на договорі, не є представництвом за законом. Крім того, надана довідка про заробітну плату № 1 від 30.01.2018 не відповідає вимогам Порядку.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати протиправним і скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії, викладені в відмовах відповідача від 18.02.2019, від 18.03.2019 та визнати бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії - протиправною та зобов`язати призначити й виплачувати позивачу пенсію за віком з 24 січня 2019 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі №640/10333/19 позов задоволено частково. Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві розглянути заяви позивача про призначення пенсії від 24.01.2019 та 21.02.2019 відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, з урахуванням висновків суду. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

09.05.2022 позивач звернувся до відповідача зі зверненням №13509/8 щодо виконання судового рішення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі №640/10333/19.

02.06.2022 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача листом № 2600-0307-8/60023, що Головним управлінням винесено рішення про відмову в призначені пенсії. Як вбачається з вказаного листа підставою прийняття вказаного рішення стало наступне:

«Проаналізувавши документи, які були надані для призначення пенсії за віком гр. ОСОБА_1 встановлено, що до заяви не долучено паспорту громадянина України та документ, який підтверджує місце реєстрацію/проживання на території м. Києва, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження та диплому про навчання гр. ОСОБА_1 .

Також звертаємо Вашу увагу, що відповідно ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу поспіль до 1 липня 2000 p., незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 р.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року- за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Довідка про заробітну плату № 1 від 30.01.2018 не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 2.1 розділу ІІ), не містить даних про період заробітної плати за 5 років та суми отриманої заробітної плати не зазначені в гривнях.».

13.10.2022 позивач через представника звернулась до відповідача з заявою про добровільне виконання рішення суду.

27.10.2022 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача листом № 23267-23436/Г-02/8-2600/22 Головним управлінням винесено рішення про відмову у призначенні пенсії, про що позивача будо повідомлено листом Головного управління від 02.06.2022 №2600-0307-8/60023.

Вважаючи відмову відповідача протиправною позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні позивачем з заявою від 24.01.2019 про призначення пенсії, останнім не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії у зв`язку із поданням неповного комплекту документів, визначених Законом №1058-IV та Порядком №22-1.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV) який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 1 Закону №1058-ІV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За приписами статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно із положеннями пункту 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що особа яка звертається до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії повинна пред`явити чинні паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації; при цьому документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку.

Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Згідно із пунктом 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Отже, саме Порядком № 22-1 визначений перелік документів, які подаються при зверненні до пенсійного органу разом із заявою про призначення виплати пенсії.

В контексті обставин справи, визначальним є той факт, що особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є правомірність рішення відповідача стосовно поданої позивачем 24.01.2019 заяви про призначення пенсії.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі №640/10333/19 спір щодо призначення позивачу пенсії згідно поданої заяви по суті вирішено не було, а лише було зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 24.01.2019.

Тобто, у даній справі суд надає оцінку правомірності рішення ГУ ПФУ в м. Києві за наслідками розгляду заяви позивача від 24.01.2019 про призначення пенсії.

Згідно вказаної заяви від 24.01.2019 про призначення пенсії, позивачем до неї були додані наступні документи:

- особиста заява про призначення пенсії (оригінал);

- довіреність представників (оригінал для ознайомлення та копія);

- посвідчення особи № (оригінал для ознайомлення та копія);

- трудова книжка (оригінал для ознайомлення та копія).

Також в пункті першому даної заяви вказано, що: «посвідчення особи № НОМЕР_2, виданий відділенням МВС в м. Рішон Ле Ціон.».

Проте, подане представником позивача посвідчення, видане МВС Держави Ізраїль, посвідчує особу виключно на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI, пункту 2.9 Порядку № 22-1.

Водночас, положення Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04.06.2002 № 113, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки відповідно до пункту 1.4 цієї Інструкції, легалізації не підлягають оригінали, копії та фотокопії паспортів, військових квитків, трудових книжок, документів, що мають характер листування, дозволів на носіння зброї, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (технічних паспортів), посвідчення водія, посвідчення особи, нормативно-правові акти та роз`яснення щодо їх застосування.

Аналогічний висновок щодо застосування норм Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 викладений у постановах Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 805/465/18-а, від 01.10.2021 у справі № 280/5116/19, від 21.12.2021 у справі № 540/1588/19 від 05.05.2022 у справі № 520/9776/19 та від 31.01.2023 у справі № 200/11358/19-а.

Водночас, наведена скаржником практика Верховного Суду не є релевантною до спірних правовідносин, позаяк стосується питання поновлення виплати раніше призначеної на території України пенсії за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (справи № 127/20588/17 та №199/5647/17), і не регулює питання призначення пенсії вперше за цим Законом. У справі № 263/3644/17 спір стосується поновлення раніше призначеної пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

До даної позовної заяви позивачем було додано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 виданий 21.10.2021 на ім`я ОСОБА_1 .

Разом із тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що вказаний паспорт був виданий 21.10.2021, а заява про призначення пенсії позивачем була подана 24.01.2019.

Тобто паспорту НОМЕР_1 від 21.10.2021 на час звернення позивача із заявою 24.01.2019 не існувало, тому він не може бути доказом під час надання оцінки правомірності рішення відповідача станом на час подання заяви позивача - 24.01.2019.

Відповідно приписів статті 22 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

У разі втрати паспорта громадянина України для виїзду за кордон або закінчення строку його дії під час перебування в Україні громадянина, який постійно проживає за кордоном, оформлення та видача йому паспорта для виїзду за кордон здійснюються розпорядником Реєстру.

Оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом. У разі закінчення строку дії документа або смерті особи її документи в порядку і строки, визначені законодавством, здаються уповноваженому суб`єкту, який видав такий документ, якщо інше не передбачено цим Законом, а якщо така особа проживає (проживала) за кордоном - ЗДУ (частини перша, восьма статті 16 Закону № 5492-VI).

За змістом пункту 2 частини першої статті 27 Закону № 5492-VI, в разі, зокрема, закінчення строку дії документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України та надають право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну, документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України (крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті), дає право на в`їзд в Україну є посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно із підпунктом 2 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152, паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі, зокрема, закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на дату звернення представника позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії від 24.01.2019, паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 21.10.2021, у якості документу, що посвідчував особу позивача, не існувало.

Таким чином, при зверненні позивачем з заявою від 24.01.2019 про призначення пенсії, останнім не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії у зв`язку із поданням неповного комплекту документів, визначених Законом №1058-IV та Порядком №22-1.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 по справі № справа № 1.380.2019.001249 (адміністративне провадження № К/990/12559/22), від 14.12.2023 у справі № 580/1829/20, від 21.09.2023 у справі № 420/6336/19, від 13.09.2023 у справі № 540/549/20, від 31.01.2023 у справі № 200/11358/19-а, від 26.01.2023 у справі № 620/3172/19, від 18.10.2022 у справі №280/4176/19.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності рішення відповідача викладеного в листі №2600-0307-8/60023 від 02.06.2022, стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином є передчасним вирішення питання про здійснення індексації пенсії та виплати компенсації втрати частини доходів, оскільки такі вимоги є похідними. Відповідно і вимоги щодо стягнення моральної шкоди є також похідними та не підлягають задоволенню у зв`язку з відмовою у задоволенні основної вимоги.

Суд першої інстанції вірно наголосив, що дане рішення не позбавляє позивача у праві на призначення пенсії за віком, проте за умови звернення до управління ПФУ із відповідною заявою з дотриманням положень Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1, якими врегульовано питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 06.02.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна