Справа № 200/6323/24
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року Справа№200/6323/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

10 вересня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надіслана позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному обсязі позивачу поточного грошового забезпечення та додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за грудень 2023 року, додаткової винагороди у розмірі 20100 грн. щомісячно за травень 2024 року та червень 2024 року, липень 2024 року з урахуванням положень п. 1-1 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату позивачу поточного грошового забезпечення та додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за грудень 2023 року, додаткової винагороди у розмірі 20100грн. щомісячно за травень 2024 року, червень 2024 року , липень 2024 року у відповідності до вимог п. 1-1 постанови КМУ від 28.02.2022р. № 168 з врахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення позивачу з 28 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року включно без урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 21 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року включно, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

В уточнених позовних вимогах, вказує, що він з 28.12.2021 по 20.07.2024 включно проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 . З 21.07.2024 позивача виключено зі списків та всіх видів грошового забезпечення особового складу військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби.

17 січня 2024 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримав поранення, про що свідчить первинна медична картка форми 100.

В період з 18.01.2024 по 29.01.2024 солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Міська лікарня № 3" Краматорської міської ради. Діагноз: посттравматична цефалгія, вестибулоатактичний, церебрастенічний синдром. Поширений остеохондроз хребта, вертеброгенна торакалгія. ВСД за гіпотонічним типом з вегетативною дисфункцією симпато-адреналиновими пароксизмами.

З лікарні військовослужбовець виписаний з покращенням, але вже 30.01.2024 звернувся до медичної служби військової частини зі скаргами на погіршення стану здоров`я. За діагнозом , що зазначений у форму 100: посттравматична цефалгія, остеохондроз шийного та грудного відділів хребта, вертеброгенна невралгія, торакалгія.

В період з 31.01.2024 по 14.02.2024 солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_3 . Діагноз: Вертеброгенна люмбоішалгія, справа з вираженими больовим та м`язово-тонічним синдромом, посттравматична цефалгія , веститбулоатактичний синдром. Астено-невротичний синдром. Належним чином завірена копія виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 1110 додається до запиту.

Військово-лікарською комісією визначено, що травма військовослужбовця, а саме: наслідки МВТ, ЧМВТ, струс головного мозку з цефалгічним та вестибуло-атактичним синдромами. Так, пов`язана із Захистом Батьківщини. Довідка ВЛК від 05.04.2024 № 3162.

У відповідності до довідки про обставини поранення від 27.03.2024 № 692/216 під час його отримання військовослужбовець був у засобах індивідуального захисту та не перебував у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, травмування не пов`язано з вчиненням кримінального або адміністративного правопорушення. Також в довідці зазначено, що бойове травмування отримано за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини.

Таким чином двічі військовослужбовець перебував на стаціонарному лікуванні після отримання бойового травмування, але додаткову винагороду, розмір якої визначено постановою КМУ № 168 від 24.02.2022, ОСОБА_1 за період стаціонарного лікування не отримав.

Після здійснення адвокатського запиту, позивачу перераховано грошові кошти у розмірі 51612,90 грн.

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2024 № 228 вбачається, що до наказу від 21.07.2024 внесено зміни, а саме: в частині нарахування виплати позивачу за період з 30 січня 2024 року по 14 лютого 2024 року, тобто за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_3 .

Між тим, позивач вважає, що за грудень 2023 року, січень 2024 року, травень 2024 року, червень 2024 року, липень 2024 року позивачем не отримано грошове забезпечення в повному обсязі з врахуванням участі в бойових діях, перебування на стаціонарному лікування після поранення, але без довідок про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення, детального розрахунку здійснених виплат.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податку за період з 4 кварталу 2021 року по 2 квартал 2024 року відповідачем виплачено суми доходу, зокрема, за: листопад 2023 року 119224,37 грн., грудень 2023 року 201119,77 грн., січень 2024 року 33865,18 грн., лютий 2024 року 91912,54 грн., березень 2024 року 25460,93 грн., квітень 2024 року 25460,93 грн., травень 2024 року 13061,71 грн., червень 2024 року 1473,93 грн., липень 2024 року 26572,22 грн., серпень 2024 року 69772,90 грн. Загалом: 607924,78грн.

Згідно роздруківки АТ КБ Приватбанк на рахунок позивача надійшли грошові кошти:

За листопад 2023 року у грудні 2023 року 25079,02 грн. +76666,67 грн.+4997,53 грн.+25079,02 грн.=131822,24 грн.

За грудень 2023 року у січні 2024 року 20081,49грн.+ 48002,18 грн.+33817,18 грн.= 101900,85 грн.

За січень 2024 року у лютому 2024 р. 25079,02 грн.+66277,42 грн.=91356,44 грн.

За лютий 2024 року у березні 2024 р. - 25079,02 грн.

За березень 2024 року у квітні 2024 р.- 25079,02 грн.

За квітень 2024 року у травні 2024 р.- 24975,82 грн.+12539,50 грн. = 37515,32 грн.

За травень 2024 року у червні 2024р. -1451,82грн.

За червень 2024 року у липні 2024 року 3622,55 грн.+652,56 грн. +25521,07 грн.=29795,88грн.

За липень 2024 року у серпні 2024р. -17787,60грн.+51612,90грн.+1000грн. =70400,5грн.

Загалом за вказаний період позивачу на рахунок з військової частини надійшло коштів 476885,77 грн.

За довідками відповідача на картку позивач в період з січня 2024 року по серпень 2024 року перераховано:

За грудень 2023 р. в січні 2024 року 20081,49 грн.+ 48002,18 грн.+33817,18грн.= 101900,85грн.

За січень 2024 року в лютому 2024 року 25079,02 грн.+66277,42 грн.=91356,44 грн.

За лютий 2024 року в березні 2024 року 25079,02 грн.

За березень 2024 року в квітні 2024 року- 25079,02 грн.

За квітень 2024 року в травні 2024 року - 24975,82 грн.+ 12539,50 грн. = 37515,32 грн.

За травень 2024 року в червні 2024 року 1451,82 грн.

За червень 2024 року в липні 2024 року - 652,56 грн. +25521,07 грн.=26173,63 грн.

За липень 2024 року в серпні 2024 року -17787,60 грн.+51612,90 грн.+1000 грн. =70400,5 грн.

Загалом: 379956,60 грн.

В грудні 2023 року за листопад 2023 року позивачем отримано грошового забезпечення на загальну суму 25079,02 грн. +76666,67 грн.+4997,53 грн.+25079,02 грн.=131822,24 грн.

З даних податкової служби вбачається, що в грудні місяці 2023 р. йому нараховано грошового забезпечення у розмірі 201119,77 грн. Ця сума, на думку позивача, включає виплати додаткової винагороди за участь в бойових діях в листопаді 2023р., поточне грошове забезпечення, допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань. Суми таких коштів позивачем за грудень 2024 року не виплачені (замість 201119,77 грн. позивачем отримано 101900,85грн.). При цьому, позивач бажає зазначити, що нараховані суми податку мають бути компенсовані військовослужбовцям.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що підставою для невиплати позивачу грошового забезпечення за грудень 2023 року слугував наказ № 545 від 02.12.2022, у відповідності до якого позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода за листопад 2022 у розмірі 30000грн.

При цьому, позивач зазначає, що відповідач виплачував додаткову винагороду за листопад 2022 року позивачу у розмірі 100000грн., про що свідчать відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, у відповідності до яких позивачу належало до виплати грошове забезпечення у розмірі 105513,01 грн., а також роздруківка з рахунку позивача, відповідно до якої позивачем отримано грошове забезпечення за листопад 2022 року у грудні 2022 року Посилання відповідача на дійсність наказу командиру військової частини № 545 від 02.12.2022 р., у відповідності до якого позивачу нараховувалась та виплачувалась грошова винагорода у розмірі 30000 грн. є безпідставними. Такий наказ позивачем не оскаржувався у зв`язку з тим, що позивач за листопад 2022 року отримував грошове забезпечення, в тому числі і додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 у повному обсязі. До того ж, до ознайомлення з відзивом відповідача позивач взагалі не знав про існування такого наказу. Підстав для його оскарження зараз позивач не має, оскільки грошове забезпечення позивачем отримувалось в повному обсязі, такий наказ не мав негативних наслідків для позивача.

Крім того, згідно довідки від 14.10.2024 за № 4587 позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в період, зокрема, з 09.11.2022 по 26.12.2022, а у грудні 2023 року з 01.12.2023 по 31.12.2023.

Щодо не отримання позивачем грошового забезпечення в повному обсязі за період травень 2024 року, червень 2024 року, липень 2024 року.

Як вбачається з розрахунків відповідача, грошове забезпечення в період травень 2024 року липень 2024 року виплачувалось позивачу лише в розмірі окладу за військовим званням.

Позивач згідно довідки ВЛК від 05.04.2024 за № 3162 визнаний обмежено придатним до військової служби . Отже позивач вважає, що в період травень 2024 року червень 2024 року відповідач мав виплачувати йому посадовий оклад за військовим званням і та додаткову винагороду у розмірі 20100 гривень

Щодо невірного застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при розрахунку грошового забезпечення позивача в період проходження ним служби з 28.12.2021 по 19.05.2023 включно, позивач наполягає, що у період з 28.12.2021 по 19.05.2023 його грошове забезпечення (в тому числі, щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення, компенсації відпусток) має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 за Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з 01.01.2022 по 31.12.2022 - за Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", а з 01.01.2023 по 19.05.2023 включно із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".

Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого позивач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Що стосується невиплати в повному обсязі поточного грошового забезпечення за грудень 2023 року командування військової частини НОМЕР_2 повідомляє наступне. Постанова № 168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачала у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовцями права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил передбачала отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 гривень. У контексті наведеного відслідковується, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою № 168, не покладає на військову частину обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн. На період спірних правовідносин відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України постійний та тимчасовий пункт дислокації військової частини НОМЕР_2 знаходився в районі ведення бойових дій та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, разом з тим повідомляє, що у листопаді 2022 року позивач виконував обов`язки військової служби (несення військової служби) без виконання умов визначених Постановою № 168. Як свідчать матеріали справи, що додаткова винагорода під час дії воєнного стану за грудень 2023 року позивачу виплачена у розмірі 87 009,12 гривень у завзятку із тим, що останній отримав пропорційно грошові кошти під час безпосереднього ведення бойових дій та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, разом з тим повідомляє, але виконував обов`язки військової служби (несення військової служби) без виконання умов визначених Постановою № 168. Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) № 545 від 02.12.2022 на підставі якого позивачу нараховано та виплачена додаткова винагорода за листопад 2022 року у розмірі 30 000 гривень є чинною та в судовому порядку не оскаржувався. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства військовою частиною НОМЕР_2 виконані усі покладені на неї обов`язки та виплачено позивачу додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 за грудень 2023 року.

Щодо поточного грошового забезпечення за травень 2024 року та червень 2024 року командування військової частини НОМЕР_2 повідомляє наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 у період з 28.12.2021 по 21.07.2024, що підтверджується відповідними витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині). Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.02.2024 № 41 ОСОБА_1 увільнений від займаної посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 09.02.2024 відповідно до пункту 116 пункту 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Зважаючи на те, що позивач вважався таким, що перебуває у розпорядженні Військової частини НОМЕР_2 з 09.02.2024, грошове забезпечення йому підлягало виплаті за строк не більше двох місяців, тобто до 09.04.2024. Доказів перебування на лікуванні, в основній або додатковій відпустці у період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_2 , термін яких виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників), позивач до суду не надав. Згідно з пунктом 5 розділу XXVIII Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України. Доказів прийняття рішення Міністром оборони України про продовження строків виплати позивачу грошового забезпечення понад два місяці до суду не надано, а відтак, вважає, що необхідно дійти до висновку, що військова частина НОМЕР_2 , виплативши позивачу за травень-червень 2024 року грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, що підтверджено відповідною розгорнутою довідкою (додається) діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Щодо позовних вимог визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29 січня 2020 року при обчисленні в період з 21 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови, вказав, що командування військової частини вважає помилковою позицію позивача щодо незастосування військовою частиною при обчисленні посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата, оскільки зміст приміток до додатків 1 та 14 до Постанови КМУ № 704 не є нормами права та не узгоджуються з п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774. Враховуючи те, що додатки 1 і 14 до Постанови КМУ № 704 затверджені 30 серпня 2017 року, а п. 4 цієї ж постанови змінено 21 лютого 2018 року на підставі Постанови КМУ № 103, то пріоритетним в цьому випадку є положення саме п. 4 Постанови КМУ № 704.

Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року позов був залишений без руху у зв`язку із невідповідністю вимогам ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року продовжено розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному обсязі позивачу додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 18.01.2024р. по 29.01.2024р. та з 31.01.2024р. по 14.02.2024р. у розмірі 100000 грн., пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у розмірі 100000 грн.; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити виплату позивачу додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 18.01.2024р. по 29.01.2024р. та з 31.01.2024 по 14.02.2024 у розмірі 100000 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я з врахуванням раніше виплачених сум. Продовжено розгляд адміністративної справи в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному обсязі позивачу поточного грошового забезпечення та додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за грудень 2023 року, додаткової винагороди у розмірі 20100грн. щомісячно за травень 2024 року та червень 2024 року, липень 2024 року з урахуванням положень п. 1-1 постанови КМУ від 28.02.2022р. № 168; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити виплату позивачу поточного грошового забезпечення та додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за грудень 2023 року, додаткової винагороди у розмірі 20100грн. щомісячно за травень 2024 року, червень 2024 року, липень 2024 року у відповідності до вимог п. 1-1 постанови КМУ від 28.02.2022р. № 168 з врахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення позивачу з 28 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року включно без урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 21 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року включно, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року витребувано в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали суду від Військової частини НОМЕР_2 : письмові пояснення та докази (накази, платіжні доручення, тощо) про нараховане та фактично виплачене позивачу грошове забезпечення, додаткові види грошового забезпечення, в тому числі із зазначенням розмірів додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, компенсації податку за грудень 2023 року, з урахуванням наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податку за період з 4 кварталу 2021 року по 2 квартал 2024 року та власного розрахунку позивача.

Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року витребувано в десятиденний строк з дня отримання ухвали суду від Військової частини НОМЕР_2 : письмові пояснення та докази (накази, платіжні доручення, тощо) про нараховане та фактично виплачене позивачу грошове забезпечення, додаткові види грошового забезпечення, в тому числі із зазначенням розмірів додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, компенсації податку за грудень 2023 року, з урахуванням наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податку за період з 4 кварталу 2021 року по 2 квартал 2024 року та власного розрахунку позивача.

Ухвалою суду від 08 січня 2025 року повторно витребувано в десятиденний строк з дня отримання ухвали суду від Військової частини НОМЕР_2 : письмові пояснення та докази (накази, платіжні доручення, тощо) про нараховане та фактично виплачене позивачу грошове забезпечення, додаткові види грошового забезпечення, в тому числі із зазначенням розмірів додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, компенсації податку за грудень 2023 року, з урахуванням наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податку за період з 4 кварталу 2021 року по 2 квартал 2024 року та власного розрахунку позивача.

03 лютого 2025 року від Військової частини НОМЕР_2 надійшла до суду заява про виконання ухвали суду. До заяви долучено довідку про доходи №313/ФС від 30.01.2025 ОСОБА_1 .

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд установив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , з 28.12.2021 по 20.07.2024 включно проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 .

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.12.2021 №387 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13 грудня 2021 року № 217-РС на посаду водія-електрика відділення управління розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 28 грудня 2021 року.

17.01.2024 військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримав поранення, про що свідчить первинна медична картка форми 100.

В період з 18.01.2024 по 29.01.2024 солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Міська лікарня № 3" Краматорської міської ради. Діагноз: посттравматична цефалгія, вестибулоатактичний, церебрастенічний синдром. Поширений остеохондроз хребта, вертеброгенна торакалгія. ВСД за гіпотонічним типом з вегетативною дисфункцією симпато-адреналиновими пароксизмами.

Відповідно до первинної медичної картки форми 100 від 30.01.2024 позивачу встановлено діагноз посттравматична цефалгія, остеохондроз шийного та грудного відділів хребта, вертеброгенна невралгія, торакалгія.

В період з 31.01.2024 по 14.02.2024 солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_3 . Діагноз: Вертеброгенна люмбоішалгія, справа з вираженими больовим та м`язово-тонічним синдромом, посттравматична цефалгія, веститбулоатактичний синдром. Астено-невротичний синдром. Вказане підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 1110.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.02.2024 №41 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 09 лютого 2024 року солдата ОСОБА_1 , водія 2 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти.

Відповідно до довідки про обставини поранення солдата ОСОБА_1 від 27.03.2024 № 692/216: 17 січня 2024 року отримав бойове травмування: мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_2 в районі населеного пункту АДРЕСА_4 внаслідок ворожого артилерійського обстрілу. Травмування не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння, під час травмування перебував в засобах індивідуального захисту кевларовий шолом, бронежилет). Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 29 січня 2024 року №220.

Довідкою Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_6 від 05.04.2024 № 3162 щодо солдата ОСОБА_1 встановлено наступне:

Проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_7 05.04.2024. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Наслідки закритої травми (17.01.2024 анамнестично) лівої кісті з закритим уламковим переломом човноподібної кістки, лікованої консервативно, у вигляді неконсолідованого уламкового перелому човноподібної кістки лівої кісті, посттравматичного осеартрозу лівого променево-зап`ясткового суглобу І ст. з больовим синдромом, стійкою комбінованою контрактурою лівого променево-зап`ясткового суглобу та помірним порушенням функції. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року №370 травма легкого ступеню.

Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

Довідка про обставини травми не надана.

Імпіджмент синдром правого плечового синдрому з больовим синдромом. Хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії, без порушення функції. Хронічний холецистит, стадія ремісії, без порушення функції. Хронічний холецистит, стадія ремісії, без порушення функції. Хронічний комбінований геморой з рідкими загостреннями. Ковзна кила стравохідного отвору діаграфми з незначним порушенням функції. Вертеброгенна цервікалгія, люмбалгія з больвим та м`язово-тонічним синдромами, без порушення функції опори та ходи. Міжхребцевий остеохондроз шийного, грудного та поперекового відділів хребта, ускладнений протрузіями міжхребцевих дисків, екструзією L5-S1 з незначним порушенням статико-динамічної функції хребта.

Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Наслідки МВТ (17.01.2024), ЗЧМТ, струсу головного мозку з цефалгічним та вестибуло-атактичним синтромами. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року №370 травма легкого ступеню.

Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

Довідка про обставини травми №692/216 від 27.03.2024, видана командиром в/ч НОМЕР_2 .

Викривлення перетинки носа з порушенням функції, кіста лівої гайморової пазухи,

АДРЕСА_5 , не пов`язане з проходженням військової служби.

На підставі статті 61б, 78б, 52г, 54г, 43в, 55б, 23г, 64в, 45ґ графи ІІ Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби.

Непридатний до служби у ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спецпорудах (за винятком підрозділівзабезпечення). Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, ТЦК та СП, установах, організаціях, навчальних закладах.

22.07.2024 в інтересах позивача, адвокатом здійснено запит до військової частини НОМЕР_8 з проханням надати наступні відомості та документи:

1. Надати довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення, додаткові види грошового забезпечення, в тому числі із зазначенням розмірів додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168 від 28.02.2022р., компенсації податку військовослужбовцю ОСОБА_1 , за весь період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 з 28.12.2021р. по 20.07.2024р.

2. Надати детальний розрахунок нарахованих виплат на користь ОСОБА_1 при переміщенні до нового місця служби 21.07.2024р.

3. Зазначити підстави не виплати додаткової винагороди збільшеної до 100000грн., визначеної постановою КМУ № 168 від 28.02.2022р. (в редакції, що діяла на час виникнення обставин) за весь період перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 з 18.01.2024р. по 29.01.2024р. включно та з 31.01.2024р. по 14.02.2024р. включно.

4. Обґрунтувати та зазначити підстави проведення виплат з грошового забезпечення ОСОБА_1 за травень 2024р. червень2024р. в меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством України. На підтвердження обґрунтувань надати відповідні документи.

5. Надати Інформацію про прожитковий мінімум, який був застосований при розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 , у тому числі премії, а також фактично виплачених за вказаний період одноразових додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період проходження ним військової служби у військовій частині.

6. Інформацію щодо утриманих з ОСОБА_1 податків та військового збору за період проходження ним військової служби у військовій частині.

12.08.2024 адвокатом отримано лист військової частини НОМЕР_2 , у якому зазначено , що грошову забезпечення ОСОБА_1 за період його служби виплачено в повному обсязі. До зазначеного листа військовою частиною додано: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.02.2024; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.02.2024 № 275; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2024 № 228; списки особового складу в частині позивача.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.07.2024 №213 Солдата ОСОБА_1 , колишнього водія 2 розвідувального відділення І розвідувального взводу розвідувальної роти (військової служби за контрактом), який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 04 червня 2024 року № 832-РС на посаду ВОДІЯ ВІДДІЛЕННЯ ІНФОРМАЦІЯ_2 ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_9 , вважати таким, що вибув до нового місця служби у АДРЕСА_6 . З 21 липня 2024 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.08.2024 №228 унесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині).

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з віськовою агресією Російської Федерації проти України військової частини НОМЕР_2 від 14.10.2024 солдат ОСОБА_1 водій розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти дійсно в період з 06.03.2022 по 03.08.2022. з 21.09.2022 по 27.10.2022. з 09.11.2022 по 26.12.2022. з 01.01.2023 по 15.06.2023; з 27.06.2023 по 27.10.2023; з 08.11.2023 по 18.01.2024 брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Ізюм, Ізюмська міська громада, Ізюмський район. Харківська область;н.п. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області.

Відповідно до розгорнутої довідки про розмір грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2024 по 21.07.2024 за період травень-липень 2024 року позивачу було нараховано та виплачено оклад за військовим званням за травень, червень 2024 року у розмірі 530,00 грн. щомісячно, у липні 2024 року у розмірі 359,03 грн.

З розгорнутих довідок про розмір грошового забезпечення позивача за період з 28.12.2021 по 19.03.2023 вбачається, що при розрахунку сум грошового забезпечення був застосований прожитковий мінімум для обчислення січень 2018 року.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 про доходи №313/ФС від 30.01.2025 ОСОБА_1 у грудні 2023 року було нараховано грошове забезпечення, в т.ч. в натуральній формі (грн.) в розмірі 50921,86 грн. податок з доходів фізичних осіб в розмірі 9165,93 грн., інші нарахування, в т.ч. в натуральній формі (грн.) в розмірі 150197,91 грн. податок з доходів фізичних осіб в розмірі 27035,62 грн. Загальна сума доходу за період грудень 2023 року становить 201119,77 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Щодо додаткової винагороди у розмірі 20100 грн. щомісячно за травень 2024 року, червень 2024 року, липень 2024 року у відповідності до вимог п. 1-1 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 з врахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» абзац сьомий пункту 1-1 викладено в такій редакції: Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року.

Абзацом третім пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають, зокрема, особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту.

Відповідно до абзацу двадцять дев`ятого пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі. Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).

Сторонами не заперечується, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримав поранення та був направлений на госпіталізацію з 18.01.2024 по 29.01.2024. В період з 31.01.2024 по 14.02.2024 солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_3 . Під час знаходження на лікарняному позивач наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.02.2024 № 41 увільнений від займаної посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 09.02.2024 відповідно до пункту 116 пункту 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_6 від 05.04.2024 № 3162 солдат ОСОБА_1 отримав травму, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. На підставі статті 61б, 78б, 52г, 54г, 43в, 55б, 23г, 64в, 45ґ графи ІІ Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби. Непридатний до служби у ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спецпорудах (за винятком підрозділівзабезпечення). Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, ТЦК та СП, установах, організаціях, навчальних закладах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, перебуваючи у розпорядженні відповідного командира, будучи визнаним 05.04.2024 обмежено придатним, набув права на отримання додаткової винагороди у розмірі 20100 грн. з 01.05.2024 по 21.07.2024- день виключення позивача з особового складу частини.

Щодо обчислення та виплати грошового забезпечення позивачу з 28 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року включно з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, суд зазначає наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), якою встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103), пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Тобто, на момент набрання чинності Постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 Постанови №103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

При цьому, суд звертає увагу на те, що зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 до Постанови №704 не вносилися.

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас, суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Разом з тим, суд вважає, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 не містить.

Тобто, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, вказавши, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII) пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Однак, встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням (постанова Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21).

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, який неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Відтак, посилання позивача та відповідача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 не є основним (ключовим) при розгляді цієї справи.

Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 294-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Аналогічні за змістом висновки також містить і постанова Верховного Суду від 12 вересня 2022 року по справі №500/1813/21.

Зокрема Верховний Суд в межах розгляду справи №500/1813/21 зробив наступні висновки:

«…. пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX) та Закон № 1082-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили».

Таким чином, відповідні висновки фактично зводяться до того, що починаючи із 2020 року підлягають застосуванню положення п. 4 Постанови №704, в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу Законам України «Про державний бюджет України на 2020 рік», «;Про державний бюджет України на 2021 рік» та із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Таким чином, посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача за період 2021-2023 років має розраховуватись із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Разом з тим, суд враховує те, що розрахунковою величиною при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій були посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням визначені, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, що не спростовано відповідачем.

Таким чином, підлягають перерахунку також виплачені позивачу суми грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оскільки при їх обрахунку відповідачем використано посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням не в тому розмірі, який визначений чинним законодавством.

Разом з цим, судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704», яка набрала чинності 20.05.2023, було скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», шляхом викладення абзацу першого в такій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Суд вказує, що коментована Постанова № 481 набрала чинності 20.05.2023. При цьому, жодним із положень Постанови № 481 не надано зворотної дії в часі застосування її приписів, зокрема, й у період з 29.01.2020, дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/6453/18, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року за № 103, яким внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

За загальними правилами застосування норм права в часі, відповідний нормативно-правовий акт врегульовує правовідносини із дати набрання ним чинності (в залежності від обставин опублікування тощо), із дати значно пізніше від дати прийняття і набрання чинності, вказівку про що містить такий акт, або із дати, яка в календарному застосуванні передує даті прийняття акту, відомості у зв`язку із чим повинні зазначатися в останньому.

Так, згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Водночас, Кабінетом Міністрів України в Постанові № 481 не розкрито зміст, яким чином врегульовувати спірні правовідносини щодо врахування сталої величини (1762 гривень) для розрахунку розмірів посадового окладу і окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, за період з 29.01.2020 (дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі № 826/6453/18) до 12.05.2023 (дня прийняття Постанови № 481).

Отже, зважаючи на відсутність в Постанові № 481 приписів про її застосування з іншої дати, ніж дати набрання чинності, в суду, станом на час вирішення цього спору, нема підстав для висновку, відмінного від вищевикладеного, згідно усталеної практики Верховного Суду.

З огляду на викладене, право позивача на обрахунок грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року з 21 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року включно є беззаперечним, оскільки обумовлене підвищенням прожиткового мінімуму та, відповідно, збільшенням розміру грошового забезпечення на підставі пункту 4 постанови КМУ №704, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо виплати поточного грошового забезпечення та додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за грудень 2023 року, з врахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне:

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє по теперішній час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), яка набрала чинності 28.02.2022 та застосовується з 24.02.2022.

Відповідно до абзаців першого, третього, четвертого пункту 1 Постанови № 168 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із пунктом 2-1 Постанови № 168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови; особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту; порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги.

25 січня 2023 року Міністерством оборони України внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджені Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44, який набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 01 лютого 2023 року, пунктом 2 Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, Порядок доповнено новим розділом:

На період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

30 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткненню на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України.

Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконання бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом 17 Порядку № 260 визначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Згідно із абз. 3 п. 3 рішення (телеграми) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

1) бойовий наказ (бойове розпорядження);

2) журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3) рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Відповідно до пункту 1 окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - окреме доручення № 912/з/29, яке почало діяти з 01.06.2022) застосовувався такий порядок та умови виплати додаткової винагороди:

"1. Під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях… слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;".

Пунктом 3 окремого доручення №912/з/29 встановлено, що документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях є:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій;

рапорт командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Абзац 1-3 пункту 4 окремого доручення № 912/з/29 доручено керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною у додатку №2 до цього доручення.

У підставах надання довідок про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях є: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира підрозділу.

Так, за змістом відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 та від 23.06.2022 № 912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку № 260 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

Враховуючи зазначені норми законодавства, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Окремого доручення.

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з віськовою агресією Російської Федерації проти України військової частини НОМЕР_2 від 14.10.2024 солдат ОСОБА_1 водій розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти дійсно в період з 06.03.2022 по 03.08.2022. з 21.09.2022 по 27.10.2022. з 09.11.2022 по 26.12.2022. з 01.01.2023 по 15.06.2023; з 27.06.2023 по 27.10.2023; з 08.11.2023 по 18.01.2024 брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Ізюм, Ізюмська міська громада, Ізюмський район. Харківська область;н.п. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу у спірний період нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода до 100000 грн., передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Виплата позивачу збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди за постановою КМУ № 168 за грудень 2023 року у розмірі 87009,12 грн. підтверджується розгорнутою довідкою про розмір грошового забезпечення за період з січня 2023 року по грудень 2023 року, а також довідкою про доходи Військової частини НОМЕР_2 про доходи №313/ФС від 30.01.2025.

Крім того, нарахування та виплата грошового забезпечення у грудні 2023 року підтверджується довідкою про доходи Військової частини НОМЕР_2 про доходи №313/ФС від 30.01.2025 та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податку за період з 4 кварталу 2021 року по 2 квартал 2024 року.

Враховуючи вкладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Разом із цим суд зауважує, що в мотивувальній частині позивачем викладено обґрунтування вимоги щодо компенсації сум податку. Проте у прохальній частині позову позивачем не заявлено таких вимог. Отже, з урахуванням положень частини 2 статті 9 КАС України, відсутні підстави для їх розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Оскільки позивач, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, такий ним не сплачувався, а отже, не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 20100 грн. щомісячно за травень 2024 року та червень 2024 року, липень 2024 року з урахуванням положень п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити виплату ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткової винагороди у розмірі 20100 грн. щомісячно за травень 2024 року та червень 2024 року, липень 2024 року з урахуванням положень п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 28 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року включно без урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) з 21 грудня 2021 року по 19 травня 2023 року включно, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 лютого 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова