Справа № 754/15193/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Кузьмишиної О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шіндер Ю.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Васюка Миколи Миколайовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Васюка Миколи Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач/ ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 від 16 жовтня 2024 року № 58 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), якою накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а спірна постанова винесена безпідставно. Він своєчасно оновив персональні дані, а неявка в ТЦК була викликана поважними причинами, які не враховані відповідачем. При цьому, у постанові не вказано конкретну норму частини десятої статті 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яку позивач порушив. Також зауважив про порушення процедури розгляду справи, оскільки відповідачем не було дотримано строк повідомлення про розгляд справи, який відбувся через 10 хвилин після складання протоколу, та не роз`яснено права і позбавлено права на адвоката.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Змінено захід стягнення, накладений на ОСОБА_1 постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 16 жовтня 2024 року № 58, зі штрафу розміром однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500, 00 грн, на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 159, 89 грн.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності в діях позивача адміністративного проступку, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки, отримавши повістку про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, він був зобов`язаний з`явитися у зазначені в ній місце та строк, що встановлено абзацом восьмим частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII. Стосовно тверджень про те, що він не був належним чином оповіщений про виклик, оскільки для підтвердження оповіщення й вручення повістки необхідний не лише його підпис, а й відеозапис, то його особистий підпис про отримання повістки за відсутності відеозапису є достатнім та належним підтвердженням повідомлення про виклик до ТЦК. Зазначені позивачем причини неявки до ТЦК, які на його думку є поважними, то подача документів до навчального закладу і погане самопочуття його мами не свідчать про поважність причин неявки. При цьому, у разі наявності у позивача поважних причин, він повинен був своєчасно (протягом трьох днів) повідомити ТЦК про неможливість з`явитися, але не виконав цей обов`язок. Щодо домірності розміру накладеного на позивача штрафу, то він підлягає зменшенню з 25 500, 00 грн до 17 000, 00 грн, оскільки у спірній постанові відсутнє мотивування застосування адміністративного стягнення - штрафу у максимальному розмірі, а також не враховано такі обставини, як: добросовісна поведінка позивача (своєчасне оновлення даних, відсутність попередніх порушень), що є характеризуючими ознаками особи, яка притягується до відповідальності, та відсутність обтяжуючих обставин.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Васюка М.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити їх шляхом скасування оскаржуваної постанови. Мотиви апеляційної скарги полягають у недосліджені судом першої інстанції всіх обставин та неправильному трактуванні законодавчих приписів, оскільки оскаржувана постанова не містить виклад обставин, установлених під час розгляду справи, і суті адміністративного правопорушення, а наведені у постанові формулювання є загальні та не містять, зокрема, які саме облікові дані підлягали уточненню та до якої саме статті Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» вони належать, тобто взагалі не зазначено, яку норму вказаного Закону було порушено, що не відповідає вимогам, встановленим статтею 283 КУпАП. Під час винесення оскаржуваної постанови посадовою особою відповідача не було перевірено належне/неналежне вручення повістки, оскільки як передбачає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постаново Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, належним врученням повістки є не лише особистий підпис про отримання повістки, а й відеозапис про її вручення, який матеріали адміністративного правопорушення не містять. Однак, суд першої інстанції розділив підстави належного підтвердження оповіщення про виклик до ТЦК та вказав, що відеозапис є альтернативним способом підтвердження, тобто або особистий підпис або відеозапис. Крім того, при розгляді матеріалів адміністративного правопорушення посадовою особою відповідача та судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не були враховані обставини, що пом`якшують відповідальність, а саме: наявність поважних причин не з`явлення до ТЦК та СП; догляд позивача за хворою матір`ю; короткотривалий період з часу вручення повістки до часу з`явлення до ТЦК та СП; самостійне прибуття ОСОБА_1 до ТЦК та СП (без повістки, примусового доставлення); вчасне оновлення військово-облікових даних; відсутність притягнень до адміністративної відповідальності у минулому.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною другою статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь представника відповідача у судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за його відсутності.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів враховує наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з витягом застосунку від Міністерства оборони України «Резерв+» 11 липня 2024 року ОСОБА_1 уточнив дані в системі.

07 серпня 2024 року ОСОБА_1 вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08 серпня 2024 року о 08:30 для уточнення облікових даних. Повістку було вручено під його особистий підпис.

Позивач не з`явився на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 у день, що був визначений у повістці, про поважність причин своєї неявки не повідомив шляхом безпосереднього звернення до ТЦК чи іншим чином. Надалі не прибув у строк, що не перевищує сім календарних днів.

30 серпня 2024 року позивач був зарахований до Національного Університету біоресурсів і природокористування України.

12 вересня 2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 звернувся до начальника Деснянського УП ГУ НП у м. Києві Олександра Гомона зі зверненням № 10037 про доставлення громадян, які вчинили адміністративне правопорушення, до ТЦК для складання адміністративного правопорушення, в тому числі ОСОБА_1 .

16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для оформлення відстрочки.

16 жовтня 2024 року о 16 год. 50 хв. уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 складено протокол № 58 про те, що громадянин ОСОБА_1 08 серпня 2024 року о 08 год. 30 хв. не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк, зазначений у повістці, отриманій 07 серпня 2024 року, чим порушив вимоги частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абзацу 2 частини першої та абзацу 8 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, чим вчинив(ла) правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

У протоколі повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 16 жовтня 2024 року о 17 год. 00 хв.

Позивач підписав протокол, надав письмові пояснення про те, що причиною неявки до ІНФОРМАЦІЯ_4 була необхідність подачі документів на вступ до університету та погіршення стану здоров`я матері.

В цей же день начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийняв постанову, в якій установив, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Зазначеною постановою вирішив накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 25 500, 00 грн.

Станом на момент розгляду справи в суді ОСОБА_1 має відстрочку до 07 лютого 2025 року як здобувач вищої освіти, який навчається за денною формою.

Позивач, вважаючи оскаржувану постанову протиправною, оскільки вона прийнята за відсутності складу адміністративного правопорушення, 25 жовтня 2024 року звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.

Зважаючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у визнанні протиправною та скасуванні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності і закритті справи про адміністративне правопорушення, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена статтею 210-1 КУпАП.

За частиною першою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною третьою наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543/зі змінами та доповненнями згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року).

За визначенням абзацу 5 частини першої статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.

Отже, 08 серпня 2024 року (дата вчинення правопорушення) діяв особливий період.

Згідно з пунктом 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені у статті 22 Закон № 3543, відповідно до абзацу другого частини першої, абзацу восьмого частини третьої якої громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

З аналізу зазначених норм вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Отже, за змістом зазначених положень статті 22 Закону № 3543-XII відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за неприбуття особи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у місце та строк, зазначені в отриманих ними документах, зокрема, повістці.

Матеріалами справи встановлено, що 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 під розписку отримав повістку про виклик на 08 серпня 2024 року 08 год. 30 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних, де зазначено, що в разі неприбуття без поважних причин його буде притягнуто до відповідальності згідно з законом, що не заперечується сторонами.

Проте у визначене місце та час він не з`явився, про причини неявки не повідомляв.

ОСОБА_1 не оспорює того, що не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 08 серпня 2024 року, а вказує, що таке неприбуття пов`язано із викликом до університету та погіршенням стану здоров`я матері, які, на його думку, є поважними причинами.

В той же час, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що діюче законодавство не передбачає виклик до університету (необхідність подання документів) чи погіршення стану здоров`я матері як поважну причину неявки до ТЦК.

Надані позивачем медичні довідки його матері за 2017 та 2014 жодним чином не підтверджують її стан в 2024 році. Ці докази не підтверджують поважність причин неприбуття на виклик до ТЦК. Не надано доказів, які б підтверджували, що мати позивача потребує догляду і він здійснює цей нагляд.

Викладене спростовує доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 210-1 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що він не був повідомлений про дату, час і місце розгляду адміністративної справи спростовуються копією протоколу про адміністративне правопорушення № 58 від 16 жовтня 2024 року, з якого вбачається, що позивач під особистий підпис був ознайомлений із вказаними даними, що також підтверджується його поясненнями і свідчить про надання йому можливості висловити свою позицію щодо неявки по повстці.

Стосовно тверджень апелянта про відсутність обов`язку з`являтися на виклик для оновлення даних через те, що він своєчасно зробив це через застосунок «Резерв+», то як правильно зазначив суд першої інстанції, самостійне оновлення відомостей у застосунку «Резерв+» не звільняє громадянина від обов`язку з`явитися за повісткою до уповноваженого органу.

Так, абзацом п`ятим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX встановлено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022 № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2015-ІХ, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані.

Тобто правильним є твердження суду першої інстанції про те, що таке оновлення не виключає обов`язок громадянина у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з`явитися у зазначені у ній місце та строк, що встановлений в абзаці восьмому частини третьої статті 22 Закону України № 3543-XII, яка визначає прямий обов`язок з`явитися до ТЦК на виклик за повісткою без конкретизації, які саме облікові дані потребують уточнення.

При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_5 мав право викликати позивача для уточнення персональних даних, навіть якщо він раніше оновив частину даних у застосунку «Резерв+» і метою виклику не є безпосередньо проходження медичного огляду. Відсутність запису про медичний огляд є достатньою підставою для виклику з метою уточнення цих даних.

У будь-якому разі незгода позивача з метою виклику, що вказана у повістці, не звільняє його від обов`язку з`явитися на виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не може бути підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за порушення цього обов`язку.

На пояснення позивача про неналежне повідомлення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції правильно зауважив, що він як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, у разі незгоди з призначенням розгляду справи про адміністративне правопорушення на той же день, мав право заявити клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату або час, у тому числі з причини необхідності захисту його прав адвокатом, проте такі записи в протоколі відсутні.

Також вказане не може свідчити про порушення відповідачем вимог статті 272-2 КУпАП, оскільки її приписи встановлюють строк повідомлення про розгляд справи в суді і не поширюються на розгляд справ у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, а статтею 277 цього Кодексу передбачені максимальні строки розгляду справи з дня одержання уповноваженим органом (посадовою особою) протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, а не мінімальних.

Посилання апелянта на відсутність відеозапису не свідчать про порушення процедури вручення повістки, яке могло б вплинути на правомірність притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 210-1 КУпАП, оскільки він не висловив жодних претензій з приводу протиправності дій при врученні йому повістки з метою уточнення даних.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства, а тому вона скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Васюка М.М. зводяться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Васюка Миколи Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Кузьмишина О.М.