Справа № 372/5919/24
Суддя: Кравченко М. В.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/5919/24
Провадження № 2-а-66/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Яворській М.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26.10.2024 року об 11 годин 19 хвилин рухався на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER» державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Київ, вул. Братиславській та був зупинений співробітником патрульної поліції, після чого на нього склали матеріали про порушення, передбачене ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На підставі цього поліцейський 1 взводу 3 роти 4 батальйону Полк-2 Управління патрульної поліції в м. Києві сержант поліції Нестеренко Віталій Валерійович, виніс постанову серії ЕНА1 № 3345497 про притягнення його до адміністративної відповідальності по ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою накладений штраф у розмірі 340 грн. 00 коп. з винесеною постановою він не погоджується, оскільки не порушував ПДР України, а дії інспектора щодо розгляду справи по адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправними, оскільки постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства. Поліцейським він був зупинений безпідставно, оскільки не порушував ПДР України, а транспортний засіб яким він керував не підлягає обов`язковому технічному огляду, тому твердження відповідача під час винесення оскаржуваної постанови є надуманими та помилковими. У зв`язку з вищевикладеним дії працівника поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід визнати неправомірними, а постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності слід вважати, як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і порушення прав, а тому її слід скасувати, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

06.11.2025 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Позивачу надано десятиденний строк з дня одержання ухвали усунути наведені і ній недоліки у вказаний у ній спосіб.

12.11.2024 року винесено ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові та у відповіді н відзив. Пояснив, що не порушував ПДР України, незаконно був зупинений працівниками поліції, а винесена відносно нього постанова про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення є ґрунтується на припущеннях, є незаконною та підлягає скасуванню.

Представниця відповідача в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив на позов в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. У відзиві зазначила, що водій під час керування транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER» державний номерний знак НОМЕР_1 під час зупинки працівниками поліції та перевірки всіх необхідних документів не надав на вимогу працівника поліції не надав всіх необхідних документів, а саме не надав протокол про технічний огляд, та таким чином керував транспортним засобом з відсутнім протоколом про технічний огляд, в результаті чого ним було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 чт. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та в результаті чого було винесено оскаржувану постанову.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, наступні обставини.

Поліцейським взводу №1 роти №3 батальйону №4 полку-2 Управління патрульної поліції місті Києві Департаменту патрульної поліції Нестеренком Віталієм Валерійовичем винесено відносно позивача ОСОБА_1 постанову про адміністративне правопорушення від 26.10.2024 серії ЕНА №3345497 за ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якої на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В гр. 5 оскаржуваної постанови зазначено, що позивач «керував транспортним засобом з відсутнім протоколом про технічний огляд, чим порушив ст. 37 Закону України «Про дорожній рух».

Не погоджуючи з вказаною постановою відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER» державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Братиславській з відсутнім протоколом про технічний огляд, чим порушив ст. 37 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, за яке ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого було притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно зі ст. 6 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР України встановлено, що дані Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Згідно з п.п. З, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Так, п.п.1, 3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР України або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР України, зокрема правопорушення передбачені ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. З ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 31.3 б) ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до статті 35 Закону України «Про дорожній рух» періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить, зокрема для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3.5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 252 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В розділі IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція) визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення. По справі про адміністративне правопорушення виноситься одна з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення; 3) про закриття справи. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи вищевикладене, інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію»

В реєстраційному документі на транспортний засіб Позивача, зазначено, що тип транспортного засобу є вантажним фургоном В, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, витяг з бази ІПНП:АРМОР (а.с.14,36), що свідчить про те, що його транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контролю. Протилежні твердження позивача не ґрунтуються на наявних у справі доказах, суперечать дійсному змісту представлених суду доказів та приписам чинного законодавства України.

Посилання позивача на певну судову практику є нерелевантними до фактичних обставин спірних у цій справі правовідносин.

Таким чином, транспортний засіб позивача підлягає обов`язковому технічному контролю, а позивач будучи обізнаним про це, був зупинений працівниками поліції та після перевірки та виявлення вчинення адміністративного правопорушення, відносно нього складено адміністративні матеріали та в подальшому винесено постанову серії ЕНА № 3345497 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до якого застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

Взявши до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а Постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкцією, а отже позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормами ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, жодних доводів з боку позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, він не навів, а в якості доказів суду було подано лише копію оскаржуваної постанови, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Частиною 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені процесуальні рішення загального місцевого суду за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивача обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова серії ЕНА № 3345497 від 26 жовтня 2024 року винесена інспектором Нестеренком Віталієм Валерійовичем у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законною, підстави для її скасування відсутні.

За таких обставин у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 76, 77, 90, 123, 241- 250, 286 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному тексті.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко