Справа № 120/14200/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 р. Справа № 120/14200/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

22.10.2024 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Гулійчука Сергія Вікторовича, подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ? ІНФОРМАЦІЯ_2 або відповідач) про зобов`язання відповідача прийняти рішення про оформлення позивачу в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Ухвалою суду від 28.10.2024 вказану позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам процесуального закону. Суд встановив, що у прохальній частині позову сформульовано лише похідну позовну вимогу про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії, тоді як основна позовна вимога про визнання рішення/дій/бездіяльності відповідача протиправними не заявлена. Крім того, при зверненні до суду з відповідним позовом не сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Для усунення виявлених недоліків позовної заяви позивачу (його представнику) надано строк протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

29.10.2024 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію про сплату судового збору у вищезазначеному розмірі. Разом з тим в іншій частині недоліки позовної заяви не усунуто, а саме не конкретизовано, які саме рішення, дії, бездіяльність відповідача позивач вважає протиправними і такими, що порушують його права та законні інтереси, внаслідок яких він звертається до суду з цим позовом.

Відтак ухвалою суду від 31.10.2024 позивачу (його представнику) продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви згідно з ухвалою суду від 28.10.2024 на 10 днів.

08.11.2024 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, якою уточнено заявлені позовні вимоги та викладено їх у наступній редакції:

- визнати протиправною бездіяльність комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 при прийнятті формального рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

- зобов`язати представників комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 травна 2024 р. № 560 та надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку із здійсненням догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), яка є особою з інвалідністю другої групи.

Рішенням, оформленим протоколом № 7 від 11.07.2024, відповідач відмовив у наданні позивачу відстрочки через неподання ним документів, які підтверджують потребу та фактичне здійснення постійного догляду за своєю матір`ю.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів вирішив звернутися до суду.

Ухвалою суду від 13.11.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25.11.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що позивач звернувся із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положень п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з наявністю в матері другої групи інвалідності. За результатами розгляду заяви, рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке оформлене протоколом № 7 від 11.07.2024, у наданні відстрочки позивачу відмовлено, оскільки заявником не подано документів, що підтверджують необхідність та фактичне здійснення постійного догляду за своєю матір`ю.

Відповідач звертає увагу на те, що у довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 570122 відсутня інформація про потребу ОСОБА_2 в сторонньому догляді, а документи щодо отримання компенсації, допомоги, надбавки на догляд чи акта про встановлення факту здійснення постійного догляду (додаток 8) не надано, що унеможливлює підтвердження потребу та здійснення догляду.

29.11.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказує на те, що перелік документів, необхідних для підтвердження права на відстрочку, визначено у Додатку № 5 до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024. Водночас вимоги щодо надання додаткових документів, про які зазначає відповідач, цим Порядком не передбачені. На думку представника позивача, разом із заявою про відстрочку були надані достатні документи для прийняття рішення про оформлення позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку наявністю у матері інвалідності другої групи.

04.12.2024 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач стверджує, що перелік документів, поданих позивачем для підтвердження права на відстрочку, не відповідав вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, яка діяла на момент подання заяви. Зокрема, у документах позивача відсутнє підтвердження потреби в постійному догляді за матір`ю, оскільки довідка МСЕК не містила інформації про сторонній догляд, а також не було надано інших документів, передбачених додатком 8 до Порядку, таких як документи про отримання компенсації чи акт про встановлення факту здійснення догляду. У зв`язку з неповнотою наданих документів комісією обґрунтовано прийнято рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані сторонами докази суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 570122 мати позивача ОСОБА_2 , має ІІ групу інвалідності (причина інвалідності з дитинства), яка встановлена їй безстроково.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 16.01.2006 підтверджено факт смерті батька позивача ОСОБА_3 .

У липні 2024 року позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", посилаючись на те, що він здійснює догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю другої групи.

Рішенням, оформленим протоколом № 7 від 11.07.2024, відповідач відмовив у наданні відстрочки через неподання документів, які підтверджують потребу у догляді та факт здійснення позивачем постійного догляду за своєю матір`ю ? ОСОБА_2 .

Зазначене рішення відповідача є предметом оскарження за цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі ? Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі ? Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі ? підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі ? Закон № 3543-XII в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Водночас підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Закону № 3543-XII.

Зокрема, згідно з п. 13 ч. 1ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), яким, серед іншого, врегульовано процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Так, відповідно до Додатку 5 вищезазначеного Порядку документами, які підтверджують право на відстрочку за пунктом 13 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII є:

для особи, яка зайнята доглядом, ? документи, що підтверджують родинні зв`язки, та один із документів що підтверджує неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та які зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, здійснювати догляд за ними: інвалідність такої особи, її потребу у постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8), у якому зазначаються відомості про відсутність інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд;

для особи, яка потребує догляду, ? один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Таким чином, положення Постанови № 560 уточнюють, які документи мають бути подані військовозобов`язаним для реалізації права на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із здійсненням догляду за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю другої групи.

Рішенням, оформленим протоколом № 7 від 11.07.2024, відповідач відмовив у наданні відстрочки з вказаних підстав через неподання документів, які б підтверджували потребу у догляді та фактичне здійснення позивачем догляду за своєю матір`ю.

Позивач не погоджується із таким рішенням, вважаючи, що є єдиною особою, яка має як законодавчий обов`язок, так і реальну можливість утримувати та доглядати свою матір. При цьому позивач наголошує, що його мати є особою з інвалідністю ІІ групи, а вимоги відповідача щодо надання додаткових документів, не передбачених Порядком № 560, є неправомірними.

Оцінюючи доводи позивача, суд зазначає, що Порядок № 560, чинний на момент ухвалення рішення комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначав чіткий перелік документів, які повинні бути надані заявником для підтвердження право на відстрочку з підстав, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, і такими документи для військовозобов`язаного, який зайнятий доглядом, окрім документів, які підтверджують родинні зв`язки та відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та які зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи, є також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8), у якому зазначаються відомості про відсутність інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд.

Натомість до своєї заяви про надання відстрочки позивач додав лише довідку МСЕК серії 12 ААА № 570122, яка підтверджує факт встановлення матері інвалідності другої групи за загальним захворюванням, без вказівки на необхідність стороннього догляду.

Водночас позивачем не було надано інших обов`язкових документів, про які зазначено вище та які повинні підтвердити факт здійснення заявником постійного догляду або неможливість виконання цього обов`язку іншими особами, наприклад, акта про встановлення факту здійснення догляду чи документи про отримання компенсації або надбавки на догляд.

Суд враховує, що наступні зміни до Порядку № 560, які уточнили перелік необхідних документів в цілях отримання відстрочки на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, набули чинності після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, а тому не можуть застосовуватися до спірних правовідносин та ретроспективної оцінки правомірності дій ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення комісії, оформлене протоколом № 7 від 11.07.2024, було ухвалене на підставі вимог законодавства, які діяли на той момент, і передбачали обов`язок позивача надати документи, що підтверджують потребу в догляді та фактичне здійснення догляду за своєю матір`ю, а також неможливість виконання цього обов`язку іншими особами.

Втім, оскільки відповідних документів позивачем надано не було, суд доходить висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, в силу приписів ч. 1 ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Поряд з цим відповідно до пункту 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Перевіривши доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України та у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, позивач втрачає право на відшкодування будь-яких понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Гулійчук Сергій Вікторович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 10335/10 від 08.11.2021, адреса для листування: вул. Оболонська Набережна, буд. 15, к. 5, м. Київ, 04219);

3) відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Повне рішення суду складено 07.02.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович