Справа № 360/918/24
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/918/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2024 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач), з такими позовними вимогами:

визнати протиправним дії Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо зменшення позивачу надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби;

зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2024 перерахунок та виплату позивачу надбавки за вислугу років в порядку частини 1 статті 52 Закону України «Про державну службу» на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 працювала в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції та з 01.06.2017 є державним службовцем в розумінні Закону «Про державну службу».

Відповідно до трудової книжки стаж державної служби позивача станом на 04.08.2024 становив 7 років 02 місяця 04 дні, що надавало їй право на надбавку в розмірі 21% від посадового окладу.

Однак, з розрахункових листів, які ОСОБА_1 отримала в серпні 2024 року, за січень 2024, лютий 2024, березень 2024, квітень 2024, травень 2024, червень 2024 та липень 2024, їй стало відомо, що відповідач здійснює розрахунок надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, замість 3 відсотків, як передбачено частиною 1 статті 52 Закону України «Про державну службу».

Позивач вважає такі дії позивача протиправними, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Представник відповідача позов ОСОБА_1 не визнав, про що 18.12.2024 надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив таке.

Позивач працює у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції та з 01 червня 2017 року є державним службовцем в розумінні Закону «Про державну службу».

Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції здійснює свою діяльність на підставі Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.11.2011 за № 759/19497 (далі Положення).

Пунктом 13 Положення передбачено, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції утримується за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до статті 98 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Частиною 1 статті 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон) передбачено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Водночас, 01.01.2024 року набрав чинності Закон України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-ІХ, абзацом 2 пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.

Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Отже, з 01 січня 2024 року оплата праці державних службовців державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» від 29.12.2023 № 1409 з урахуванням пункту 12 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Таким чином, державним службовцям державних органів, які провели класифікацію посад державної служби, надбавка за вислугу років у 2024 році встановлюється на рівні 2 відсотків від посадового окладу за кожний рік стажу державної служби та не може перевищувати 30 відсотків посадового окладу.

Так, наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.01.2024 № 1/04 затверджено списки стажу роботи працівників, що дає право на надбавку за вислугу років, з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Відповідно до зазначеного наказу ОСОБА_1 , з 01.01.2024 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 12 %, як такій, стаж державної служби якої на 01.01.2024 становив 06 років 07 місяців 01 день.

Крім того, з 01 червня 2024 року ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 14% до посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої на 01.06.2024 становив 07 років 00 місяців 01 день.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції обґрунтовано застосувало відносно позивача розмір надбавки за вислугу років, передбачений Закон України «Про державний бюджет України на 2024 рік» в межах визначених законодавцем на 2024 рік видатків.

Ухвалою суду від 13.08.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, залишено без руху.

Ухвалою суду від 28.08.2024 продовжено процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 06.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, повернуто позивачу.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2024 року у справі № 360/918/24 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 92.12.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії. Клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, залишено відкритим Справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 06.02.2025 визнано поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду із позовною заявою до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, та поновити цей строк.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-74 КАС України, суд прийшов до такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , працювала у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції, що підтверджується наявними в матеріалах справи карткою платника податків, паспортом та трудовою книжкою на ім`я позивача.

З 01.06.2017 ОСОБА_1 призначена на посаду провідного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління фінансового забезпечення, бухгалтерського обліку та звітності Головного територіального управління юстиції у Луганській області, прийняла Присягу державного службовця та є державним службовцем в розумінні Закону «Про державну службу».

05.08.2024 позивач звільнена з посади в порядку переведення, що підтверджується трудовою книжкою на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 .

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.01.2024 № 1/04 «Про затвердження списків стажу роботи, що дає право на надбавку за вислугу років» затверджено списки стажу роботи працівників, що дає право на надбавку за вислугу років, з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Відповідно до зазначеного наказу ОСОБА_1 , з 01.01.2024 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 12 %, як такій, стаж державної служби якої на 01.01.2024 становив 06 років 07 місяців 01 день.

Крім того, наказом від 24.05.2024 № 3174/04 «Про встановлення надбавки ОСОБА_1 » з 01.06.2024 позивачу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 14% до посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої на 01.06.2024 становив 07 років 00 місяців 01 день.

Водночас позивач вважає такі діх відповідача протиправним, оскільки її стаж державної служби станом на 04.08.2024 становив 7 років 02 місяця 04 дні, що надавало йому право на надбавку в розмірі 21% від посадового окладу.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), відповідно до його преамбули, визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Статтею 3 Закону № 889-VIII визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно із частиною першою статті 46 Закону № 889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років.

Частинами першою-другою, четвертою-п`ятою та восьмою статті 50 Закону № 889-VIII встановлено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 889-VIII надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Поряд із цим, пунктами 10, 12 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року № 3460-IX (далі Закон № 3460-IX) установлено, що у 2024 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, крім державних органів, зазначених у пунктах 20-22 цього розділу.

У 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.

Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.

Норми Закону України "Про державну службу" щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Національне агентство України з питань державної служби (далі - НАДС України), реалізуючи свої повноваження щодо забезпечення формування у сфері державної служби та функціонального управління державною службою в державних органах відповідно до приписів Закону України «Про державну службу» підготувало Роз`яснення щодо умов оплати праці державних службовців державних органів, які провели класифікацію посад державної служби від 10 січня 2024 року №176/р/з.

У вказаному роз`ясненні надана вказівка про те, яким чином має відбуватися встановлення надбавки за вислугу років, передбаченої пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а саме як зазначило НАДС України «службі управління персоналом державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, необхідно підготувати проект наказу про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі у відсотковому розмірі, перерахованому відповідно до абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»».

Згідно з пунктом 13 Прикінцевих положень Закону умови оплати праці державних службовців, передбачені цим Законом, не застосовуються для державних службовців у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби. Оплата праці таких державних службовців здійснюється відповідно до умов, встановлених на 2023 рік, при цьому стимулюючі виплати можуть бути нараховані в граничному розмірі до 50 відсотків посадового окладу на місяць.

Отже, у 2024 році оплата праці державних службовців державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1409 Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році з урахуванням пункту 12 Прикінцевих положень Закону.

Державним службовцям державних органів, які провели класифікацію посад державної служби, надбавка за вислугу років у 2024 році встановлюється на рівні 2 відсотків від посадового окладу за кожний рік стажу державної служби та не може перевищувати 30 відсотків посадового окладу.

У зв`язку з викладеним та відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.01.2024 № 1/04 «Про затвердження списків стажу роботи, що дає право на надбавку за вислугу років» затверджено списки стажу роботи працівників, що дає право на надбавку за вислугу років, з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Відповідно до зазначеного наказу ОСОБА_1 , з 01.01.2024 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 12 %, як такій, стаж державної служби якої на 01.01.2024 становив 06 років 07 місяців 01 день.

Крім того, з наказом від 24.05.2024 № 3174/04 «Про встановлення надбавки ОСОБА_1 » з 01.06.2024 позивачу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 14% до посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої на 01.06.2024 становив 07 років 00 місяців 01 день.

Разом з тим суд зазначає, що до Закону № 889-VIII будь-яких змін щодо зменшення щорічного та граничного відсотку набавки за вислугу років, у тому числі, у зв`язку із проведенням класифікації посад не вносилось.

Таким чином, на теперішній час діють дві норми щодо визначення розміру надбавки за вислугу років державним службовцям, це пункт 12 Прикінцевих положень Закону № 3460-IX, який поширюється на державних службовців органів, у яких проведено класифікацію посад, та частина перша статті 52 Закону № 889-VIII, яка поширюється на усіх без виключення державних службовців, оскільки жодних застережень з цього приводу ця норма не містить.

Водночас, слід урахувати, що пункт 12 Прикінцевих положень Закону № 3460-IX зменшує граничний розмір надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, а також зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, тобто запроваджує менший розмір спірної надбавки, ніж це передбачено частиною першою статті 52 Закону № 889-VIII.

У рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, яке набрало законної сили 21.09.2023 року, суд зазначив, що надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультроактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а виснувала, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Слід також звернути увагу, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання є колізією норм права.

За загальним правилом вирішення колізій, передбаченим частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

У п. 2.1 Рішення від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): закон пізніший має перевагу над давнішим (lex posterior derogat priori) закон спеціальний має перевагу над загальним (lex specialis derogat generali) закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Виходячи із засад теорії права, оскільки Закон № 889-VIII та Закон № 3460-IX мають однакову юридичну силу, при цьому Закон № 3460-IX прийнятий пізніше, у спірних правовідносинах має місце змістовна та темпоральна колізії.

У випадку одночасного існування змістовної та темпоральної колізії між більш ранньою cпeціaльнoю нopмoю і пізнішою загальною нopмoю пepeвaгy мaє paнішe пpийнятa cпeціaльнa нopмa, тобто частина перша статті 52 Закону № 889-VIII у спірних правовідносинах.

Поряд із цим, у рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 Конституційний Суд України наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Згідно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян) від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України) ( 254к/96-ВР ).

При цьому також слід урахувати, що роз`яснення НАДС, інших міністерств та центральних органів виконавчої влади щодо розрахунку заробітної плати мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм, а тому не можуть покладатися в основу видання наказів щодо встановлення складових заробітної плати державних службовців.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах до застосування підлягає норма спеціального нормативно-правового акту, а саме частина перша статті 52 Закону України «Про державну службу», а не пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством, а тому дії відповідача щодо зменшення ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, є неправомірними.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд враховує таке.

Суд зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Відповідно до положень частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем було визначено розмір надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 у наказах від 01.01.2024 №1/04, яким ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років на державній службі з 01.01.2024 в розмірі 12 % до посадового окладу та від 24.95.2024 № 3174/04 про встановлення надбавки за вислугу років у розмірі 14 % до посадового окладу з 01.06.2024.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог ОСОБА_1 та обрання належного способу захисту порушеного права шляхом:

визнання протиправним та скасування наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.01.2024 №1/04 «Про затвердження списків стажу роботи, що дає право на надбавку за вислугу років» в частині встановлення ОСОБА_1 з 01.01.2024 надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 12 % до посадового окладу;

визнання протиправним та скасування наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.95.2024 № 3174/04 «Про встановлення надбавки ОСОБА_1 » щодо встановлення ОСОБА_1 з 01.06.2024 надбавки за вислугу років у розмірі 14 % до посадового окладу;

зобов`язазання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 з 01.01.2024 по 05.08.2024 відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», з урахуванням виплачених сум.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: 40003, Сумська обл., місто Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.01.2024 №1/04 «Про затвердження списків стажу роботи, що дає право на надбавку за вислугу років» в частині встановлення ОСОБА_1 з 01.01.2024 надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 12 % до посадового окладу.

Визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.95.2024 № 3174/04 «Про встановлення надбавки ОСОБА_1 » щодо встановлення ОСОБА_1 з 01.06.2024 надбавки за вислугу років у розмірі 14 % до посадового окладу.

Зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 з 01.01.2024 по 05.08.2024 відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян