Справа № 160/27380/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/27380/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року (суддя Савченко А.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

визнати протиправною тривалу бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо не виконання та порушення прямих норм Конституції України, зокрема ст.ст.8,19,22,46,116,126, не виконання Указу Президента України від 26.07.2002 № 667/2002 в частині його статусу суддя у відставці та відповідно соціальних гарантій і гарантій незалежності суддів, зокрема ОСОБА_1 - позивача, практики Європейського суду з прав людини, та ст.ст. 6,8 Європейської конвенції з прав людини, зокрема щодо не направлення відповідачу 2 та тривалої не видачу позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, розрахунок стажу роботи який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці згідно з наказом від 01.08.2002 №173-К начальника управління юстиції у Дніпропетровській області, в довідці також врахувати до стажу роботи на посаді судді періоди часу строкової військової служби, час навчання у вищому учбовому закладі стаціонар, період виконання обов`язків народного судді до обрання згідно документів з особової справи судді ОСОБА_1 , також врахувати що на цей час період який був необхідний для обрання його суддею зараховується згідно закону та документів до стажу судді, зокрема і до права на відставку яку прийняв у 2002 році глава держави;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області видати довідку про яку наведено вище для надання її у відповідності до закону до ПФУ у Дніпропетровській області для призначення як судді у відставці довічного грошового утримання яке порушено саме очевидною протиправною бездіяльністю ТУ ДСА у Дніпропетровській області відповідачем-1 та врахувати обставини, які мали місце на час подання його заяви про відставку, зокрема і закон, практику Європейського суду з прав людини та Європейську конвенції з прав людини;

стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області моральну шкоду спричинену внаслідок тривалої бездіяльності в розмірі 300 (триста) тисяч гривень;

визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та його УПФУ в м.Новомосковськ щодо тривалого не видання довідок про доходи та пенсію та видання довідок які не приймав суд, які в подальшому слугували обставинам винесення судами ухвал без руху, повернення йому позову, тощо, а також визнати протиправною бездіяльність цього органу державної влади щодо розгляду його звернень та заяв з порушенням закону та строків, зокрема Закону «Про звернення громадян», а також ст. 19 основного закону України не направлення довідок до суду за його позовами на його заяви та звернення, зокрема і за позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та його УПФУ в м. Новомосковськ та перекладання на нього обов`язку збирати і надавати документи які йому не видає відповідач-1 та ВРП, копію рішення ВРЮ він надав як тільки її отримав від державного органу влади інших документів, зокрема і рішень ВРП, тощо у мене не має і не було (особисті документи згідно закону він надав з заявою до цього відповідача про призначення йому довічного грошового утримання як судді у відставці ще у 2020 році та раніше);

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду спричинену внаслідок бездіяльності в розмірі 100 (сто) тисяч гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що тривалий час Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області не видає йому довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці. Також позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення довічного грошового утримання як судді у відставці. Позивач вважає дії Територіального управління ДСА в Дніпропетровській області та Пенсійного фонду України незаконними. Стверджує, що має право на отримання довідки про суддівську винагороду та довічного грошового утримання як суддя у відставці.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволено.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову, які за доводами скаржника залишені без уваги судом першої інстанції.

У додаткових поясненнях, позивач посилаючись на рішення Конституційного Суду підтримує вимоги апеляційної скарги та викладені в ній доводи.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.07.2007 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058.

23 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення довічного грошового утримання як судді у відставці.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відповідь за вих.№9685-9933/К-03/8-0400/20 від 03.06.2020, в якій повідомлено, що для переводу з пенсії по інвалідності на щомісячне довічне утримання як судді у відставці, необхідно звернутись до Новомосковського сервісного центру та надати повний пакет документів, а саме: паспорт, ідентифікаційний код; трудову книжку; військовий квиток; диплом; довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; рішення Вищої ради правосуддя про звільнення з посади; наказ про звільнення судді з посади судді; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

23 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив надати допомогу у витребуванні документів в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області необхідних для призначення довічного грошового утримання судді у відставці. До заяви позивач додав копії документів на його ім`я та військовий квиток.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 23.07.2020 було зроблено запит №0400-0224-7/59920 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про надання належним чином завірених із особової справи судді документів, а саме: копію трудової книжки та її оригінал, наказ про звільнення з посади судді у відставці, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, рішення Вищої Ради юстиції за 2002 рік, довідку розрахунок стажу роботи суддею, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь на заяву позивача від 03.08.2020 за вих.№15976-16600/К02/8-0400/20 від 18.08.2020 та повідомлено, що відділом від Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області отримано відповідь, в якій зазначено таке: судді у відставці ОСОБА_1 на його заяву аналогічного змісту Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України надавалась обґрунтована відповідь 01 червня 2020 року за №1347/20. Територіальним управлінням заявнику роз`яснено, що керуючись нормами статті 43 Закону України «Про статус суддів» (який діяв під час призначення на посаду ОСОБА_1 та його звільнення), до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім стажу на посаді судді, зараховується інший трудовий стаж, передбачений абзацом другим частини четвертої цієї ж статті за умови роботи на посаді судді не менше 10 років. Оскільки стаж на посаді ОСОБА_1 складає 09 років 04 місяці 20 днів, то і підстави для надання довідки для призначення довічного грошового утримання відсутні. Також ОСОБА_1 надані (наявні в територіальному управлінні) копії Указу Президента України від 26 липня 2002 року № 667/2002 «Про звільнення суддів», копії наказів відділу юстиції виконкому Дніпропетровської обласної ради народних депутатів про виконання обов`язків народного судді та копію наказу обласного управління юстиції № 173-К від 01 серпня 2002 року «Про вихід у відставку ОСОБА_1 » Оскільки, територіальне управління не видавник вказаних документів та не має повноважень їх завірити належним чином, то для отримання завірених належним чином копій документів заявнику запропоновано звернутись до Офісу Президента України та Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро). Щодо видачі оригіналу трудової книжки, то ОСОБА_1 повідомлено, що згідно акту прийому-передачі документів між Дніпропетровським обласним управлінням юстиції та ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 20 липня 2004 року трудова книжка ОСОБА_1 до територіального управління не передавалась. Також зазначено, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановленні законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

14 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із листом, в якому просив надати йому довідку про розмір його пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.03.2023 №12899-10564/К-01/8-0400/23 надано відповідь на заяву позивача від 14.03.2023, в якому відповідач зазначив, що направив позивачу довідку про доходи від 21.03.2023 №271205 за період з 01.04.2023 по 31.03.2023.

15 травня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про надання інформації та документів для подання їх до суду.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.06.2023 надано відповідь на заяву позивача від 15.05.2023, відповідач зазначив, що направив позивачу інформацію про перебування на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010203-8/73197, довідку про розмір пенсії за період з 01.01.2017 № 1245 та інформацію про перебування на облік, як отримувача субсидії № 0400-010225-8/88397 від 20.06.2023.

Вважаючи протиправними дії відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За приписами частини першої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Суддя обіймає посаду безстроково.

Підставами для звільнення судді є: 1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я; 2) порушення суддею вимог щодо несумісності; 3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; 4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням; 5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду; 6) порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.

Повноваження судді припиняються у разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п`яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.

Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, до повноважень якої, зокрема віднесено ухвалення рішень про звільнення судді з посади.

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Відповідно до статті 113 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1402-VIII) суддя звільняється з посади у разі неспроможності здійснювати повноваження за станом здоров`я за наявності медичного висновку, що надається медичною комісією, утвореною спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я, за зверненням Вищої ради правосуддя. Визнавши, що стан здоров`я судді не дає змоги протягом тривалого часу або постійно здійснювати йому свої повноваження, Вища рада правосуддя ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Згідно зі статтею 125 Закону №1402-VIII припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до частин першої і другої статті 133 Закону №2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, Конституцією України визначено підстави для звільнення судді з посади та припинення суддею повноважень.

Натомість, як було встановлено матеріалами справи, у даному випадку позивач звільнена з посади судді у зв`язку з неспроможністю виконувати повноваження за станом здоров`я, а не у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до статті 126 Конституції України (у редакції Закону № 1401-VIII) суддя обіймає посаду безстроково. Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. Поряд із цим частиною сьомою цієї ж статті передбачені підстави для припинення повноважень судді, серед яких - досягнення суддею шістдесяти п`яти років.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 131 Конституції України (у редакції Закону № 1401-VIII) в Україні діє ВРП, яка ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Статтею 116 Закону № 1402-VIII визначено право судді на відставку та передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

За нормами частини першої статті 137 цього ж Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, який набрав чинності 05 січня 2017 року, пункт 34 розділу XII Закон № 1402-VIII доповнено абзацом четвертим про збереження для суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначена норма права пов`язує застосування законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи судді, із часом призначення чи обрання суддею і не призвела до погіршення правового становища позивачки.

У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі в конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами (подібні за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19, від 18 листопада 2021 року у справі №9901/15/21).

Велика Палата Верховного Суду у справах № 9901/302/19 та № 9901/15/21 наголосила, що такий підхід відповідає легітимним очікуванням, які виникають в осіб під час призначення (обрання) на посаду судді, а також забезпечує додержання принципу правової визначеності в умовах зміни законодавства.

За приписами пункту 2 частини першої статті 15 та частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ на момент зайняття посади судді у позивача були відсутні законні очікування на звільнення його з посади судді у відставку з огляду на фізичну неможливість позивача відпрацювати на посаді судді 20 років з моменту зайняття посади (1993 рік) до досягнення ним 65-річного віку. Подальші зміни законодавства про статус судді також не створили у позивача таких законних очікувань.

За змістом частин 1, 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» (чинного на час обрання на посаду позивача та звільнення), кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Матеріалами справи підтверджено, що 11.03.1993 позивача обрано на посаду судді; на підставі Указу Президента України від 26.07.2002 № 667/2002 та наказу начальника Управління юстиції від 01.08.2002 № 173 позивача звільнено з посади судді у відставку за станом здоров`я на підставі медичних документів та заяви позивача про звільнення з посади у відставку за станом здоров`я. Стаж роботи становив на посаді судді 9 років 4 місяці 10 днів.

Отже, на час звільнення позивача не була виконана умова, передбачена частиною 4 статті 43 вказаного закону, щодо стажу роботи на посаді судді не менше 10 років, у зв`язку з чим робота на інших посадах до стажу судді не зараховується, відповідно, підстав для довічного грошового утримання та надання відповідної довідки немає.

З урахуванням матеріалами справи підтверджено, що у позивача відсутнє право на щомісячне довічне грошове утримання з огляду на відсутність достатнього стажу роботи на посаді судді, який є необхідною умовою для відставки як форми звільнення з посади судді.

А тому є правильним висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави визнати протиправною тривалу бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо та тривалої не видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, розрахунок стажу роботи який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, також врахувати що на цей час період який був необхідний для обрання його суддею зараховується згідно закону та документів до стажу судді, зокрема і до права на відставку яку прийняв у 2002 році глава держави; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області видати довідку про яку наведено вище для надання її у відповідності до закону до ПФУ у Дніпропетровській області для призначення як судді у відставці довічного грошового утримання.

Крім того, колегія суддів зауважує, що вимог щодо зарахування або неправильного обрахування страхового стажу зазначений адміністративний позов не містить.

Щодо вимог про визнання протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення довічного грошового утримання як судді у відставці.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відповідь за вих.№9685-9933/К-03/8-0400/20 від 03.06.2020, в якій повідомлено, що для переводу з пенсії по інвалідності на щомісячне довічне утримання як судді у відставці, необхідно звернутись до Новомосковського сервісного центру та надати повний пакет документів, а саме: паспорт, ідентифікаційний код; трудову книжку; військовий квиток; диплом; довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; рішення Вищої ради правосуддя про звільнення з посади; наказ про звільнення судді з посади судді; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив надати допомогу у витребуванні документів в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області необхідних для призначення довічного грошового утримання судді у відставці. До заяви позивач додав копії документів на його ім`я та військовий квиток.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 23.07.2020 було зроблено запит №0400-0224-7/59920 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області про надання належним чином завірених із особової справи судді документів, а саме: копію трудової книжки та її оригінал, наказ про звільнення з посади судді у відставці, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, рішення Вищої Ради юстиції за 2002 р., довідку розрахунок стажу роботи суддею, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь на заяву позивача від 03.08.2020 за вих.№15976-16600/К02/8-0400/20 від 18.08.2020 та повідомлено, що відділом від Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області отримано відповідь, в якій зазначено таке: судді у відставці ОСОБА_1 на його заяву аналогічного змісту Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України надавалась обґрунтована відповідь 01 червня 2020 року за №1347/20. Територіальним управлінням заявнику роз`яснено, що керуючись нормами статті 43 Закону України «Про статус суддів» (який діяв під час призначення на посаду ОСОБА_1 та його звільнення), до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім стажу на посаді судді, зараховується інший трудовий стаж, передбачений абзацом другим частини четвертої цієї ж статті за умови роботи на посаді судді не менше 10 років. Оскільки стаж на посаді ОСОБА_1 складає 09 років 04 місяці 20 днів, то і підстави для надання довідки для призначення довічного грошового утримання відсутні. Також ОСОБА_1 надані (наявні в територіальному управлінні) копії Указу Президента України від 26 липня 2002 року № 667/2002 «Про звільнення суддів», копії наказів відділу юстиції виконкому Дніпропетровської обласної ради народних депутатів про виконання обов`язків народного судді та копію наказу обласного управління юстиції № 173-К від 01 серпня 2002 року «Про вихід у відставку ОСОБА_1 » Оскільки, територіальне управління не видавник вказаних документів та не має повноважень їх завірити належним чином, то для отримання завірених належним чином копій документів заявнику запропоновано звернутись до Офісу Президента України та Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро). Щодо видачі оригіналу трудової книжки, то ОСОБА_1 повідомлено, що згідно акту прийому-передачі документів між Дніпропетровським обласним управлінням юстиції та ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 20 липня 2004 року трудова книжка ОСОБА_1 до територіального управління не передавалась. Також зазначено, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановленні законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

14 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із листом, в якому просив надати йому довідку про розмір його пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.03.2023 №12899-10564/К-01/8-0400/23 надано відповідь на заяву позивача від 14.03.2023, в якому відповідач зазначив, що направив позивачу довідку про доходи від 21.03.2023 №271205 за період з 01.04.2023 по 31.03.2023.

15 травня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про надання інформації та документів для подання їх до суду.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.06.2023 надано відповідь на заяву позивача від 15.05.2023, відповідач зазначив, що направив позивачу інформацію про перебування на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010203-8/73197, довідку про розмір пенсії за період з 01.01.2017 № 1245 та інформацію про перебування на облік, як отримувача субсидії № 0400-010225-8/88397 від 20.06.2023.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та його УПФУ в м.Новомосковськ щодо тривалого не видання довідок про доходи та пенсію та видання довідок які не приймав суд, які в подальшому слугували обставинам винесення судами ухвал без руху, повернення йому позову, тощо, а також визнати протиправною бездіяльність цього органу державної влади щодо розгляду його звернень та заяв з порушенням закону та строків, зокрема Закону «Про звернення громадян», а також ст. 19 основного закону України не направлення довідок до суду за його позовами на його заяви та звернення, зокрема і за позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та його УПФУ в м. Новомосковськ та перекладання на нього обов`язку збирати і надавати документи які йому не видає відповідач-1 та ВРП, копію рішення ВРЮ він надав як тільки її отримав від державного органу влади інших документів, зокрема і рішень ВРП, тощо у мене не має і не було (особисті документи згідно закону він надав з заявою до цього відповідача про призначення йому довічного грошового утримання як судді у відставці ще у 2020 році та раніше) не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З тексту позову не вбачається, в чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно її позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується.

Колегія суддів не вбачає в межах розгляду вказаної справи наявності такої шкоди, як і протиправності дій відповідачів.

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності як самої моральної шкоди так і протиправності дій відповідачів, що виключає і наявність між ними причинного зв`язку. Позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконної бездіяльності відповідача.

При цьому, позивач жодним чином не обґрунтував розмір моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної їй шкоди, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, як вірного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Отже колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров