Справа № 160/24719/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2025 року м. Дніпросправа № 160/24719/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 року (суддя Серьогіна О.В.) в адміністративній справі №160/24719/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною відмову, оформлену листом від 05.09.2024 №49400- 34945/ПІ-01/8-0400/24, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати ОСОБА_1 індексацію (підвищення) відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №118, №168, №185 без обмеження загальної суми його пенсії максимальним розміром (у десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням рішення суду у справі №160/4416/24;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.05.2024 року нарахування та виплачувати ОСОБА_1 індексації (підвищення) до пенсії за вислугу років відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №118, №168, №185, у обсязі їх нарахування, зокрема: 3301,87 грн. (постанова № 118), 1500,00 грн. (постанова № 168), 1500,00 грн. (постанова №185), без обмеження загальної суми пенсії максимальним розміром (у десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням рішення суду у справі №160/4416/24, подальших перерахунків та проведених раніше виплат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення норм чинного законодавства здійснює виплату пенсії, обмежуючи її максимальним розміром пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 року позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлену листом від 05.09.2024 року №49400- 34945/ПІ-01/8-0400/24, у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації (підвищення) відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №118, №168, №185 без обмеження загальної суми його пенсії максимальним розміром (у десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням рішення суду у справі №160/4416/24;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській

області здійснити з 01.05.2024 року нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації (підвищення) до пенсії за вислугу років відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №118, №168, №185, у обсязі їх нарахування, зокрема: 3301,87 грн. (постанова № 118), 1500,00 грн. (постанова № 168), 1500,00 грн. (постанова №185), без обмеження загальної суми пенсії максимальним розміром (у десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність), з урахуванням рішення суду у справі №160/4416/24, з урахуванням раніше виплачених сум.

Частково задовольняючи позовом, суд першої інстанції, з посиланням на правові позиції Верховного Суду, визнав обмеження пенсії позивача максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) неправомірним, що і стало підставою для часткового задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скарги, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволення позову. Зазначено, що на виконання постанов КМУ №118 та №168 пенсію проіндексовано з 01.03.2022 та з 01.03.2023, але оскільки розмір пенсії на виконання рішення суду перевищує максимальний розмір, визначений ст. 40 Закону №2262-ХІІ, тому перерахунок з 01.03.2022 та з 01.03.2023 не призвів до збільшення розміру пенсії. Зазначено, що на виконання постанови №185 з 01.03.2024 пенсію проіндексовано у межах максимального розміру пенсії та її розмір склав 23610,00грн. Таким чином оскільки Законом №2262-ХІІ встановлено, що розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, то відповідачем правомірно обмежувався розмір пенсії максимальним її розміром.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХII.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 у справі № 160/4416/24 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 в розмірі 90% від грошового забезпечення 26205,30 грн, яке зазначено у довідці від 21.01.2022 № 33/24/С-6053, наданій Державною установою Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області без обмеження максимальним розміром.

На виконання рішення суду розмір пенсії до виплати становив 23584,77 грн. і виплачувався без обмеження граничного розміру.

В подальшому, пенсія позивача була перерахована відповідно до постанов КМУ №118, 168, 185 та з 01.03.2024 року виплачувалася у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

07.08.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.09.2024 за № 49400-34945/Ш-01/8-0400/24 позивачу повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром та зазначено наступне. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 у справі № 160/4416/24 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 в розмірі 90% від грошового забезпечення 26205,30 грн, яке зазначено

у довідці від 21.01.2022 № 33/24/С-6053, наданій Державною установою

Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області

без обмеження максимальним розміром. Після перерахунку розмір Вашої пенсії склав 23584,77 грн. На виконання Постанов № 118 та № 168 Вашу пенсію проіндексовано з

01.03.2022 та з 01.03.2023, але оскільки розмір пенсії на виконання рішення суду

перевищує максимальний розмір, визначений статтею 43 Закону № 2262, тому

перерахунок з 01.03.2022 та з 01.03.2023 не призвів до збільшення розміру пенсії. На виконання Постанови № 185 з 01.03.2024 пенсію проіндексовано у

межах максимального розміру пенсії та її розмір склав 23610,00 грн. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 у справі №160/4416/24 не зобов`язано органи Пенсійного фонду України провести індексацію пенсії відповідно до постанов № 118, №168 та № 185 понад максимальний розмір, визначений законом. Враховуючи зазначене, для виплати індексації відповідно до Постанов

№ 118, № 168 та № 185 без обмеження максимальним розміром, підстави відсутні.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у виплаті пенсії без обмеження розміру пенсії 10 (десятьма) прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, фактично спірні відносини, в частині яких судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, стосується права позивача на отримання пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, без обмеження її граничним розміром - десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною)не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.

Суд першої інстанції вірно врахував, що положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Разом з тим, питання розв`язання наявної колізії в частині застосування до спірних правовідносин (предметом яких є правомірність обмеження максимального розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII), норм матеріального права, а саме Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Закону № 3668-VI, було предметом дослідження Верховним Судом, висновки якого викладені в постанові №400/2085/19 від 16 грудня 2021 року.

В даному судовому рішенні Суд зазначив таке.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року в адміністративній справі №160/24719/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 07.02.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк