Справа № 320/44466/23
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2025-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Парінов А.Б.,

судді: Беспалов О.О.,

Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання: Андрейченко К.Е.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача(апелянта): ОСОБА_1 , адвокат Дяченко А.М.;

від відповідача: Лаврінець О.О.;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасувати наказів, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління національної поліції у м. Києві від 23.05.2023 № 802 « Про застосування дисциплінарного стягнення до окремих поліцейських управління поліції у метрополітені» в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції щодо командира взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції № 1 управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління національної поліції у м. Києві від 31.05.2023 № 895 о/с «Про особовий склад», яким було прийнято рішення, звільнити зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) командира взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції № 1 управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві з 31.05.2023 року;

- поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4) на посаді командира взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції № 1 управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві з 31.05.2023 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.05.2023 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, у якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким що не відповідає вимогам статті 242 КАС України, прийнятим при неповному та необ`єктивному з`ясуванні обставин, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував відповідь на відзив, яку було направлено до Київського окружного адміністративного суду. Крім того судом не враховано висновків викладених у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі №826/227/17-а.

Також апелянт зазначив, що не погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно не спростування факту закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відносно вчинення дій, які стали підставою для звільнення останнього. Крім того, зазначив, що до позивача було упереджене ставлення з боку Відповідача.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасувати наказів, поновлення на посаді та на підставі пункту 3 частини першої статті 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

На адресу суду надійшов Відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні та залишенні рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року без змін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листапода 2024 року на підставі ч. 2 ст. 311 КАС України судом ухвалено перейти із письмового провадження у відкрите судове засідання та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 26 листопада 2024 року о 12:10 год.

26 листопада 2024 року сторони з`явились в зал судового засідання та підтримали вимоги апеляційної скарги /відзиву на апеляційну скаргу. Суд, протокольною ухвалою, вислухавши думку учасників судового процесу, порадившись на місці ухвалив продовжити строк розгляду справи № 320/44466/23 та оголосити перерву по справі, призначити розгляд на 11 год. 45 хв. 14 січня 2025 року для надання довідки про розрахунок середньої заробітної плати за останні два місяці.

Витребувані документи було направлено Головним управлінням Національної поліції у м. Києві та зареєстровано судом 06.12.2024, під вх. № 48429.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, 14.01.2025 адміністративну справу №320/44466/23 знято з розгляду, наступне судове засідання призначено на 21.01.2025 о 11:45.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, 21.01.2025 адміністративну справу №320/44466/23 знято з розгляду, наступне судове засідання призначено на 28.01.2025 о 12:05.

28.01.2025 в судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги апеляційної скарги, наполягали на їх задоволенні. Просили скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти вимог апеляційної скарги, наполягала на залишенні рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року без змін. Крім того, представник позивача зазначила, що на доданих до матеріалів справи відеозаписах відображено, що позивач ухиляється від проходження огляду на стан сп`яніння та пропонує патрульним поліцейським скласти протокол за ст 130 КУпАп на його дружину, клопотала про перегляд зазначиних доказів в судовому засіданні.

Суд задовольнив зазначене клопотання та дослідив данні які містяться на електронному носії в залі судового засідання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вруховує наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.05.2023 до управління головної інспекції надійшла інформація про те, що того ж дня, близько 19:10, до чергової частини Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення від працівника ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта Ніколайчука Євгена Євгеновича , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що по вул. Волкова Космонавта, по кущах, їздить водій автомобіля «Хонда Акорд», номерний знак НОМЕР_1 , можливо у стані алкогольного сп`яніння, поїхав y напрямку вул. Кубанської України. B інформаційній довідці управління інспекції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 07.05.2023 зазначено про можливі порушення службової дисципліни командиром взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції № 1 управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві, лейтенантом поліції ОСОБА_1 .

3 метою перевірки наведеної інформації та встановлення усіх обставин справи, відповідно до статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказом ГУНП у м. Києві від 08.05.2023 № 869 «Про призначення та проведення службового розслідування і відсторонення окремих поліцейських управління поліції в метрополітені» (копія додається та міститься в матеріалах службового розслідування) за наведеним фактом призначено службове розслідування, затверджено склад дисциплінарної комісії, якій доручено провести службове розслідування в установленому порядку.

У ході проведення службового розслідування встановлено, 07.05.2023 близько 19:10 до чергової частини Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення від працівника ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта Ніколайчука Євгена Євгеновича , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що по вул. Волкова Космонавта, по кущах, їздить водій автомобіля "Хонда Акорд", номерний знак НОМЕР_2 , можливо у стані алкогольного сп`яніння, поїхав у напрямку вул. Кубанської України м. Києва.

Вказану подію зареєстровано до Інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" та журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Управління патрульної поліції в м. Києві ДПІ за № 24958.

На місце пригоди було направлено автопатруль Управління патрульної поліції в м. Києві "Рубін-0313" у складі: поліцейських роти № 2 батальйону № 2 полку № 2 (з обслуговування лівого берегу) капралів поліції Литвиненка В. А. та Гудзя Д. В .

Прибувши на місце, за допомогою "Smart city" було встановлено місце знаходження зазначеного автомобіля. У подальшому, по просп. Лісовому, 24, у м. Києві виявили автомобіль "Хонда Акорд", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

У ході перевірки документів у ОСОБА_1 поліцейськими було встановлено, що він перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: відчувався запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу "Драгер", або в медичному закладі у лікаря-нарколога, на що останній відмовився.

За порушення вимог пункту 2.5 ПДР відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ААД № 031503 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час складання адміністративного матеріалу відносно лейтенанта поліції ОСОБА_1 поліцейськими, відповідно до вимог статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" та статті 251 КУпАП, здійснювався відеозапис на нагрудну бодікамеру .

У ході перегляду відео-файлів встановлено, що зйомка здійснювалася на портативний відеореєстратор (бодікамеру) № 473504 капрала поліції Литвиненка В.А .

На відео відображається подія, яка мала місце 07.05.2023 з 20.13 до 21.22. Запис розпочинається коли поліцейські рухаються службовим автомобілем за автомобілем "Хонда Акорд", чорного кольору, номерний знак НОМЕР_3 .

На 04:12 хв. (о 20:17:46 07/05/2023) відеозапису поліцейські прийняли рішення зупинити вказаний транспортний засіб за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору. Водій автомобіля "Хонда Акорд", чорного кольору, проігнорував вимогу про зупинку транспортного засобу, продовжив рух та звернув з дороги у двір будинків. Поліцейські прослідували за ним та коли він припаркувався відразу підійшли до автомобіля. Із-за керма автомобіля вийшов ОСОБА_1 , поліцейський підійшов до водія, відрекомендувався, назвав причину зупинки та попрохав водія надати документи на транспортний засіб і посвідчення водія. ОСОБА_1 після запитання чому порушує правила дорожнього руху, повідомив поліцейському, що він свій, а саме працівник поліції

На 08:19 хв. (о 20:21:52) відеозапису поліцейський запитав у водія чи не вживав він сьогодні щось? ОСОБА_1 відповів, що "ні", поруч знаходилась його дружина, яка відповіла, що вона вживала. Поліцейський зателефонував керівнику та доповів про вказану подію.

На 10:08 хв. (о 20:23:42) відеозапису поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу "Драгер". ОСОБА_1 розмовляв по мобільному телефону, а дружина замість нього відповіла, що він відмовляється проходити огляд. Поліцейський повідомив, що відповідати повинен водій. Далі поліцейськими прийнято рішення про пошук свідків для документування правопорушення, а саме: відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Останній попрохав поліцейських не складати протокол про адміністративне правопорушення та зачекати п`ять хвилин.

На 26:57 хв. (о 20:40:20) відеозапису ОСОБА_1 просить поліцейських не писати протокол, повідомляє їм, що його звільнять зі служби за це правопорушення. Останній, намагається вмовити поліцейських скласти протокол не на нього, а на його дружину.

На 40:11 хв. (о 20:53:25) відеозапису поліцейський рухається у напрямку до ОСОБА_1 , запитує у останнього чи буде він надавати пояснення щодо події яка сталася. ОСОБА_1 знаходився на відстані, спиною до поліцейських та розмовляв по мобільному телефону. Його дружина замість нього відповіла, що будь-які пояснення надавати вони не будуть, доки поліцейські не складуть протокол відносно неї. Поліцейські відповіли, що відносно неї складати протокол не будуть та попрохали підійти ОСОБА_1 для ознайомлення зі змістом протоколу. Дружина ОСОБА_1 повідомляє, що ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких підписів.

На 47:48 хв. (о 21:00:52) відеозапису ОСОБА_1 просить поліцейських дати йому направлення на медичний огляд. Поліцейський відповів, що він пропонував пройти огляд на стан сп`яніння, але він відмовився. Далі поліцейський спілкується по мобільному телефону по особистим справам та зі своїм безпосереднім керівником. Запис закінчується коли на місце події прибув відповідальний по управлінню поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві.

Далі на диску відображається зйомка, яка здійснювалася на портативний відеореєстратор (бодікамеру) № 470532 капрала поліції Гудзя Д. В. , з аналогічними подіями, де на 01:20:08 хв (о 20:28:32) на відео прослідковується нестійка постава ОСОБА_1 , порушена координація рухів.

На 01:22:24 хв. (о 20:30:56) відеозапису поліцейський запитав у дружини ОСОБА_1 , що саме вони пили. У відповідь остання повідомила, що пили пиво, години дві-три назад. Виїхали у зв`язку з тим, що вона хотіла повчитися керувати автомобілем.

На 01:23:34 хв (о 20:31:58) відеозапису під час спілкування мова ОСОБА_1 , сповільнена (порушення мови).

На 01:24:22 хв. (о 20:32:47) відеозапису ОСОБА_1 повідомив, що він не відмовлявся проходити огляд, а лише попрохав зачекати з складанням протоколу відносно нього.

У подальшому, наказом ГУНП у м. Києві від 23.05.2023 № 802 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських управління поліції в метрополітені») до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, У порушенні вимог пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, Присяги працівника поліції, абзацу другого частини п`ятої статті 14 та абзацу восьмого частини другої статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII, пунктів 1.3, 2.5, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

З метою виконання дисциплінарного стягнення, наказом ГУНП у м. Києві від 31.05.2023 № /895 /c «Щодо особового складу», відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасувати наказів про застопування дисциплінарного стягнення та завільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу до Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що в даному випадку позивачем вчинено діяння, несумісне з його посадою, оскільки позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580 національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону №580 визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина 3 статті 11 Закону №580).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону №580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

В силу пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону №580 поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України". Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частини 1 та 2 статті 19 Закону №580).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно із частинами 2, 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

За правилами статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За правилами статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Отже, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції є найсуворішим дисциплінарним стягненням.

Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Відповідно до пункту 4 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/3280 (далі - Порядок, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (пункт 2 Розділу VI Порядку).

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Відповідно до положень статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

В контексті упередженості проведеного розслідування відносно позивача, на підтвердження чого апелянт звертає увагу суду на строк проведення службового розслідування варто зазначити наступне.

Суд звертає увагу, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російською федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває на момент розгляду даної справи.

Розділом V Дисциплінарного статуту визначено особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану.

Так, згідно ст. 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).

Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.

Відтак, доводи апелянта в цій частині є необгрунтованими, оскільки судове розслідування було призначено Наказом від 08.05.2023 №869 та відповідний Висновок датується 22.05.2023, що складає 15 днів з моменту винесення Наказу.

Відповідно до частини 7 статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з частиною 8 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У відповідності до пункту 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо виконання дисциплінарних стягнень - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Перелічені у статті 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

При цьому, пунктом 6 та 10 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає дві самостійні підстави для звільнення зі служби в поліції: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Як було встановлено судом, відповідно до Наказу за підписом від 23.05.2023 №802:

«За вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1,6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 Nє 580-VII, Присяги працівника поліції, абзацу другого частини п`ятої статті 14 та абзацу восьмого частини другої статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII, пунктів 1.3, 2.5, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 Nє 1306, до командира взводу № 2 роти № 1 батальйону патрульної поліції Nє 1 управління поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_5 (НОМЕР_4) застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції».

Як вже зазначалось, колегією суддів в судовому засіданні було досліджено записи відео-файли, які містились в матеріалах справи. Суд зазначає, що данні стосовно цього доказу викладені у Висновку службового розслідування за фактом порушення ПДР та службової дисципліни лейтенантом поліції ОСОБА_1 були підтверджені під час його дослідження.

Особливу увагу слід звернути на те, що на 26:57 хв. (о 20:40:20) відеозапису ОСОБА_1 просить поліцейських не писати протокол, повідомляє їм, що його звільнять зі служби за це правопорушення та вмовляє поліцейського скласти протокол не на нього, а на його дружину, - тобто спонукає працівника поліції піти на злочин.

Сам ОСОБА_1 в судовому засіданні на запитання суду чи його голос чутно на цьому фрагменті відео відповів ТАК і він каже цю фразу, проте додав що не пам`ятає казав він це працівнику правоохоронних органів чи по телефону.

Колегія суддів скептично ставиться до сумнівів позивача, оскільки на це запитання відповідь йому надав саме працівник поліції.

Зазначене, на думку суду є самостійною підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім того колегія суддів зазначає, що поведінка ОСОБА_1 може бути розцінена як затягування складання протоколу про адміністративне правопорушення, а відмова від проходження «Драгер» у взаємозв`язку з поясненнями працівників патрульної поліції щодо наявних ознак вжиття алкоголю, обґрунтовано викликало сумніви щодо стану позивача. Відтак, усвідомлюючи вимоги до нього, як до особи яка носить звання поліцейського він міг самостійно направитись для проведення огляду на стан сп`яніння в заклад охорони здоров`я, оскільки усвідомлював настання негативних наслідків - що підтверджується ним на відео.

ОСОБА_1 , будучи працівником поліції, замість надання допомоги та сприяння поліцейським у складанні адміністративних матеріалів, розпочав перешкоджати їм у виконанні своїх службових обов`язків. Своїми діями останній вчинив дії, що є порушенням підпункту « 6» частини 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач, склавши Присягу працівника Національної поліції України, присягнув вірно служити Українському народові, дотримуючись Конституції України та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас, як встановлено під час службового розслідування та не було спростовано позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апелянт не вчинив будь-яких дій, направлених на надання допомоги та сприяння поліцейським у складанні адміністративних матеріалів встановлення всіх обставин, які сталися 07.05.2023 та спонукав працівників поліції на вчинення протиправних дій, а саме: складення протоколу на завідомо неналежну особу - його дружину, яка в даному випадку була пасажиркою.

З аналізу наведених вище норм та обставин слідує, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого є з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

У цьому контексті слід звернути увагу на те, що за етимологічним значенням дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету, що тісно пов`язані з морально-етичними нормами.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та, власне, органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2019 року по справі №813/3279/17, та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Верховним Судом у постановах від 12 квітня 2018 року по справі № 815/3636/15, суд зазначив, що поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівників органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого стягнення - звільнення зі служби. Дискредитація звання рядового та начальницького складу є окремою підставою для звільнення, яке не пов`язано із вчиненням правопорушення та набрання чинності рішенням суду.

Враховуючи зазначені обставини і докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції повністю відповідає тяжкості вчинених ним у сукупності проступків, обставинам, за яких їх скоєно, та співмірно із заподіяною ним шкодою суспільним інтересам громадянам, у зв`язку з чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є законним, правомірним та обґрунтованим, пропорційним та за даних обставин справедливим, оскільки позивач вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції та суперечать змісту присяги працівника Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, проігнорував вимоги Дисциплінарного статуту та Закону №580-VIII.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади не підлягає скасуванню, оскільки такий прийнято відповідачем у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом, при цьому жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки службового розслідування та суду першої інстанції, позивачем ані під час його проведення, ані під час судового розгляду справи надано не було.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.02.2020 по справі № 260/1118/18.

Щодо посилання апелянта на обставини, які викладені в постанові про закриття адміністративного провадження щодо позивача, як підставу для задоволення позовних вимог, колегією суддів відхиляється, оскільки Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що відсутність факту притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2019 по справі №120/860/19, від 04 грудня 2019 по справі № 824/355/17-а, від 05 березня 2020 року по справі №823/1468/17, від 17 червня 2021 року по справі №804/6242/17, від 22 жовтня 2020 року по справі № 826/3499/18, від 14 липня 2022 року по справі №520/1795/19.

При цьому аналіз змісту висновку службового розслідування, який став підставою для прийняття спірних у цій справі наказів, дозволяє дійти висновку, що результати цього службового розслідування ґрунтуються на самостійних правових підставах, та не засновані на матеріалах справи №754/6520/23.

Щодо посилання апелянта на не реєстрацію відповіді на відзив як підставу для скасування рішення суду першої інстанції через порушення норм процесуального права, варто зазначити наступне.

Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції відхиляє ці доводи апелянта.

З урахуванням вищевикладеного, з огляду на встановлені у цій справі фактичні обставини, а також вчинення проступку позивачем в період дії воєнного стану, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції, адже вчинений позивачем проступок є таким, що негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Крім того, варто підкреслити, що звільнення позивача зі служби мало підставою вчинення саме дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, а застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції прийнятий відповідачем у межах, на підставі та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан

(повний текст судового рішення виготовлено 06 січня 2025 року)