Справа № 360/1566/24
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 лютого 2025 року м. ДніпроСправа № 360/1566/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Головного управління Національної поліції в Київській області про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває на розгляді справа за позовом Єрьоміної Вікторії Анатоліївни (далі представник позивача, Єрьоміна В.А.) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач, ГУНП в Луганській області), з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Луганській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, а саме: за 2017 рік 1 добу основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, за 2018 рік 20 діб основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, за 2019 рік 30 діб основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Луганській області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток а саме: за 2017 рік 1 добу основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, за 2018 рік 20 діб основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, за 2019 рік 30 діб основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення.

Ухвалою суду від 16.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25.12.2024 від Головного управління Національної поліції в Київській області надійшла заява про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду, в обґрунтування якої відповідач посилався на таке.

Відповідно до витягу з наказу ГУНП в Луганській області від 20.11.2020 № 1335 о/с, наданого позивачем до позовної заяви, капітана поліції ОСОБА_1 , заступника командиру взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганський області звільнено зі служби за ст. 77 ч. 1 п. 2 (через хворобу), з 23.11.2020, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 38 діб.

Відповідач зазначає, що позивачу на час звільнення починаючи з 23.11.2020 було достеменно відомо про кількість днів невикористаної відпустки які підлягали компенсації при звільненні.

Відповідач вважає, що з урахуванням викладеного, відлік часу для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації за дні невикористаних відпусток для ОСОБА_1 розпочався з 24.11.2020.

Факт вручення ОСОБА_1 витягу з наказу ГУНП поліції в Луганській області від 20.11.2020 № 1335 о/с в день звільнення доведено судовим рішенням від 14.11.2022 у справі № 360/1764/22, яке набрало чинності 15.12.2022.

Крім того посилається на те, що 12.09.2022 позивач звертався до суду з позовом до ГУНП в Луганській області про стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018 та 2019 роки (справа № 360/1764/22). 08.02.2023 позивач звертався до суду з позовом до ГУНП в Луганській області про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 24.11.2020 по день 24.12.2022 (справа № 360/103/23). По справі № 360/1764/22 долучено довідку від 27.09.2022 № 42/111/32-2022, а по справі № 360/103/23 долучено довідку від 17.03.2023 № 80/111/22-2023 щодо сум грошового забезпечення нараховані при звільненні ОСОБА_1 .

На думку відповідача, зазначені обставини спростовують твердження позивача про неможливість протягом тривалого часу майже протягом чотирьох років після звільнення зі служби в поліції дізнатися про кількість днів невикористаних відпусток, які підлягали компенсації при звільненні. Особливо звертаємо увагу, що у справі № 360/1764/22 предметом спору було стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2018 та 2019 роки.

У свою чергу отримання позивачем на його запит від 24.09.2024 довідки відповідача від 25.09.2024 № 2421/111/19-2024 щодо невикористаних днів відпусток під час служби не змінює період з якого позивач повинен був дізнатися про начебто порушене право.

За таких умов враховуючи те, що позивач до суду звернувся з позовною заявою про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки при звільненні більше ніж чим через чотири роки після звільнення, відповідач вважає, що ОСОБА_1 пропущено строк встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, а отже наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі частини третьої статті 123 КАС України.

Розглянувши, заяву про залишення позовної заяви без розгляду, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу неправомірної, на думку позивача, не виплати грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток за 2017, 2018, 2019 роки.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Тобто, чинна станом на дату звернення позивача до суду редакція статті 233 КЗпП не передбачає інших (відмінних) строків для звернення до суду з позовом щодо порушення законодавства про оплату праці, в т.ч. у відносинах публічної служби.

Ці зміни були внесені Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 560/7496/20 зазначено, що згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено виняток із загальних строків для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівника: у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині другій статті 233 КЗпП України. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8- рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас указані положення КАС України не містять норми, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Отже, право на заробітну плату до 19.07.2022 не обмежувалося будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 808/1271/18, від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 29 вересня 2021 року у справі № 160/8332/20, від 12 травня 2022 року у справі № 280/9017/20, від 26 травня 2022 року у справі № 420/10861/21, від 28.07.2022 року у справі № 300/6805/21.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 зазначено: «Суд також зауважив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.».

В силу прямих приписів статті 58 Конституції України, зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX мають застосуватись у спірних правовідносинах з 19.07.2022.

Спірні правовідносини у даній справі виникли до 19.07.2022.

Як наслідок, по справі відсутні законодавчо визначені підстави для залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 121, 122, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Київській області про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.

Суддя Є.О. Кисельова