Справа № 200/7920/24
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року Справа№200/7920/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за позовом адвоката Кравцова Ігоря Вячеславовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2024 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему "Електронний суд", надійшов позов адвоката Кравцова Ігоря Вячеславовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її сином солдатом ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки та дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за період проходження військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використані її сином солдатом ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки та дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період проходження ним військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час ведення оборони міста Маріуполь. Оскільки за час служби синові не виплачено грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за період проходження військової служби, позивач звернулася до відповідача із заявою про такі виплати. Проте відповідач відмовив у виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку, посилаючись на те, що постановою КМУ від 16.01.2024 №37 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток члена сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), який набрав чинності з дня його опублікування та застосовується у частині виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців у разі їх загибелі лише з 05.10.2023. Оскільки ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , то у військової частини відсутні підстави для виплати позивачу, як матері загиблого військовослужбовця, грошової компенсації за невикористані ним дні основної та додаткової відпустки.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб» застосовуються до правовідносин, пов`язаних із загибеллю військовослужбовців після 05.10.2023. На виконання доданого з 05.10.2023 пункту 22 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Кабінет Міністрів України постановою від 16.01.2024 №37 затвердив Порядок № 37, яка набирає чинності з дня її опублікування та застосовується у частині виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті) з 05.10.2023. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , у задоволенні заяви позивача відмовлено правомірно.

Відповідач вказав, що при припиненні проходження служби та виключенні зі списків особового складу військової частини з підстав, не пов`язаних зі звільненням, зокрема у зв`язку із загибеллю, військовослужбовець не набуває права на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, а у військової частини не виникає обов`язок нарахувати та виплатити таку компенсацію. Також зазначив, що спадкоємці загиблого ОСОБА_2 з належним чином оформленим свідоцтвом про право на спадщину, в якому була би зазначена сума відповідної грошової компенсації, яка встановлюється нотаріусом при розгляді спадкової справи, до військової частини не зверталися.

Ухвалою судді від 18.11.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 29.11.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази у справі.

Ухвалою суду від 31.01.2025 витребувано у відповідача додаткові докази у справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією ID-паспорту № НОМЕР_2 та довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру.

Позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Син позивача, ОСОБА_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час ведення оборони міста Маріуполь Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , від 05.08.2022 та довідкою №40/57/9/2-262 від 30.05.2022 про загибель військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно з витягом з наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2022 № 278мтд оператора 2-го протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 1-ї роти оперативного призначення 1-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_4 » солдата ОСОБА_2 , у зв`язку із загибеллю припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення.

Згідно з вказаним вище наказом, члени сім`ї загиблого: мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_3 . Також зазначено, що щорічну основну відпустку за 2022 рік не використав 7 діб, щорічна додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2021, 2022 роки не надавалась.

01.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за невикористані дні відпусток солдата ОСОБА_2 .

Листом від 22.10.2024 № 40/57/12-12156 відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за невикористані дні відпусток солдата ОСОБА_2 , обґрунтовуючи тим, що постановою КМУ від 16.01.2024 №37 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток члена сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), який набрав чинності з дня його опублікування та застосовується у частині виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців у разі їх загибелі лише з 05.10.2023. Оскільки ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , то у військової частини відсутні підстави для виплати позивачу, як матері загиблого військовослужбовця, грошової компенсації за невикористані ним дні основної та додаткової відпустки.

Вважаючи протиправною відмову у виплаті компенсації за невикористані відпустки загиблого сина, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України № 2011-XII від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ст.1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Приписами частин 1, 2 ст.10-1 Закону № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. При цьому військовослужбовцям, які мають право на відпустку тривалістю 10 календарних днів і більше, оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відпустка тривалістю менш як 10 календарних днів за бажанням військовослужбовця може бути надана йому одночасно із щорічною основною відпусткою в наступному році. У такому самому порядку надається щорічна основна відпустка і військовослужбовцям, які перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Також, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон № 3551-XII) учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, а саме використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно із ст.1 Закону України № 3543-XII від 21.10.1993 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону № 3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Таким чином, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової соціальної відпуски.

Водночас, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, право на яку військовослужбовець набув за період проходження ним військової служби.

Відповідно до абз.2, 3 ч.14 ст.10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки незалежно від подання таким військовослужбовцем відповідного рапорту.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.08.2019 у зразковій справі № 620/4218/18.

Також, згідно з ч. 6 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що не була одержана за життя, виплачується членам сім`ї такого працівника, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

З матеріалів справи встановлено, що у загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 було право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік за 7 діб, та щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021, 2022 роки, яке виникло до дня його смерті.

Військовослужбовець ОСОБА_2 щорічну основну відпустку за період 2022 рік та щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2021, 2022 роки не використав; виплата компенсації за невикористані дні вказаних відпусток позивачу, як матері загиблого не здійснювалася, що визнається відповідачем.

При цьому, в разі виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу відповідач повинен був провести всі необхідні розрахунки, в тому числі, нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021, 2022 роки.

Водночас, суд зазначає, що згідно з п.6 ст.18 Закону України № 2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.6-1 ст.18 Закону № 2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

При цьому, пунктом 6 статті 9 цього Закону встановлено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (Порядок №260), у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із підпунктом 1 розділу ХХХ Порядку №260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Отже, батьки військовослужбовця в рівних частках мають право на виплату у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належного йому, але не отриманого до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення, за умови, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має дітей.

Відповідно до підпункту 2 розділу ХХХ Порядку №260 така виплата здійснюється на підставі заяви особи, зазначеної у підпункті 1 розділу ХХХ Порядку №260.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200 (далі - Інструкція № 200), у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з пунктами 1, 3 Розділу XXVIII Інструкції № 200 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця грошове забезпечення нараховується повністю за той місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув).

Грошове забезпечення виплачується членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а у разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі відсутності осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

У разі індексації грошового забезпечення військовослужбовців грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців виплачується з урахуванням такої індексації.

Особам, зазначеним у пункті 1 цього розділу, також виплачуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі), або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, або оголошення померлим.

Суд зазначає, що згідно з довідкою відповідача від 19.11.2024 №9499 загиблий солдат ОСОБА_2 , відповідно до розділу «сімейний стан» особової справи був неодружений, мати: ОСОБА_1 , батько: ОСОБА_3 .

Отже, враховуючи наведене вище, мати та батько загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 мають право на отримання компенсації за всі невикористані дні основної та щорічної додаткової відпустки їх загиблого сина рівними частками.

За встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що оскільки у загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 було право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2021-2022 років, яке виникло до дня його смерті, та неможливість останнім отримати вказану компенсацію, позивач ОСОБА_1 , яка в розумінні Закону № 2011-XII та Інструкції № 200 є членом сім`ї загиблого (матір`ю), має права на отримання компенсації за невикористані ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2021-2022 років.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення солдата ОСОБА_2 зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з батьками померлого усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо не звільнення солдата ОСОБА_2 зі служби, а виключення зі списків у зв`язку з загибеллю, оскільки вказане не позбавляє права на компенсацію за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Також суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо неподання позивачем свідоцтва про право на спадщину, оскільки наведеними вище положеннями закону прямо передбачена виплата усіх належних сум членам сімей військовослужбовців, зокрема батькам, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Та тільки у разі відсутності таких осіб, належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

При цьому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2024 № 37 затверджено Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті). Проте, вказаний нормативно-правовий акт на досліджувані правовідносини не розповсюджується, оскільки такі виникли до його прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана Першим апеляційним адміністративним судом у постанові від 31.10.2024 у справі №440/5607/24.

Отже, на підставі викладеного вище, ураховуючи, що батьки загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 мають право на отримання компенсації за всі невикористані дні основної та щорічної додаткової відпустки їх загиблого сина рівними частками, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної та дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1. ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , її частку грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної та дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1. ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з позицією Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Отже, ураховуючи, що ОСОБА_1 та батько загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , мають право на отримання компенсації за всі невикористані дні основної та щорічної додаткової відпустки загиблого сина рівними частками, позов адвоката Кравцова Ігоря Вячеславовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, суд задовольняє частково, в межах отримання матір`ю частки.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанцій про сплату судового збору, позивачем за подання цього адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Під час розгляду справи до суду направлено посвідчення серії НОМЕР_4 члена сім"ї загиблого захисника України, тому позивач має пільги зі сплати судового збору відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» позивач може звернутися до суду з клопотанням про повернення суми помилково сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної та дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1. ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 ), як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , 1/2 частку грошової компенсації за невикористаних 7 днів щорічної основної відпустки, 1/2 частку грошової компенсації за невикористані додаткової відпустки за 2021, 2022 ріки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ч. 1. ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв