Справа № 607/24941/24
Суддя: Якімець Т. І.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2025 Справа №607/24941/24 Провадження №2-а/607/51/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

представника позивача Мельник Н.М., адвоката Сабатюк Н.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сабатюк Наталія Петрівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та

У С Т А Н О В И В:

І. Описова частина

1. Стислий зміст позовної заяви

21 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сабатюк Н.П. звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), від 16 жовтня 2024 року № 4/352 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (далі постанова № 4/352), у якому також просила закрити відносно ОСОБА_1 провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю у діях складу правопорушення, передбаченого частиною третьої статті 210-1 КУпАП, а також стягнути судовий збір (а.с.1 7).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 не ознайомлювали із протоколом про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим їй не було відомо про дату розгляду адміністративної справи щодо неї, постанову № 4/352 надіслано рекомендованим повідомленням (№485) 28 жовтня 2024 року, яке було їй вручено

06 листопада 2024 року.

У постанові № 4/352 зазначено, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я голови Козівської селищної ради надіслано розпорядження від 20 березня 2024 року № 4/1778 для здійснення оповіщення військовозобов`язаних, які проживають в с. Глинна, Тернопільського району, й забезпечення їх прибуття в триденний термін з дати отримання за адресою: АДРЕСА_1 . 29 березня 2024 року Козівською селищною радою надано відповідь на це розпорядження й долучено до неї акти щодо оповіщення і невручені повістки. Серед наданих актів, а саме: в акті № 168 від 27 березня 2024 року на предмет оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , 1997 року народження, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено, що військовозобов`язаний відсутній за місцем реєстрації. Акт складено та підписано комісією у складі старости Глинського старостинського округу Н. Мельник, діловода ОСОБА_2 , соцпрацівника ОСОБА_3 .

У постанові постанові № 4/352 також вказано, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 є сином старости Глинського старостинського округу Мельник Наталії Михайлівни, й вони проживають за однією адресою в АДРЕСА_2 . Таким чином, 14 жовтня 2024 року біля 10:00 год. в АДРЕСА_1 , встановлено, що старостою Глинського старостинського округу Мельник Н.М., яка є відповідальною особою за здійснення оповіщення військовозобов`язаних на території Глинського старостинського округу, не виконано вимогу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 березня 2024 року №4/1778, а саме: надано завідомо неправдиві відомості щодо перебування військовозобов`язаного ОСОБА_1 , чим здійснено триваюче правопорушення в особливий період.

Представник позивача звертає увагу суду, що ОСОБА_1 дійсно відсутній за місцем реєстрації, оскільки фактично не проживає з 2017 року по теперішній час, у зв`язку із сімейними обставинами, про що свідчить акт № 13 від 11 листопада 2024 року про встановлення факту не проживання особи за місцем реєстрації та довідка № 142 від 11 листопада 2024 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем виконання розпорядження та оповіщення осіб. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення. Крім того, 19 травня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 9 травня 2024 року № 3696-IX, яким статтю 210-1 КУпАП було доповнено частиною третьою. Отже, до 19 травня 2024 року норми частини третьої статті 210-1 КУпАП не існувало. З урахуванням наведеного, відповідачем не дотримано строків щодо притягнення позивача, оскільки було повідомлено ще у квітні 2024 року щодо оповіщення особи, а постанова була складена у жовтні 2024 року зі спливом трьох місяців з дня виявлення відповідно до статті 38 КУпАП.

Таким чином, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії.

2. Стислий зміст відзиву на позовну заяву

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 27 грудня 2024 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 в повному обсязі. Позов відповідач не визнає та вважає таким, що не підлягає задоволенню.

ІНФОРМАЦІЯ_2 вказує, що згідно постанови № 4/352 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. На ІНФОРМАЦІЯ_2 покладено першочергові завдання по забезпеченню виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, утім позивачем не виконано вимоги статті 16 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року

№ 1932-XII та пункти 32, 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі Порядок), що полягають у тому, що 14 жовтня 2024 року біля 10:00 год. в АДРЕСА_1 , старостою Глинського старостинського округу Мельник Н.М., яка є відповідальною особою за здійснення оповіщення військовозобов`язаних на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виконано вимогу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 березня 2024 року № 4/1778, а саме: надано завідомо неправдиві відомості щодо перебування військовозобов`язаного ОСОБА_1 , відтак, здійснено триваюче правопорушення в особливий період, чим порушено вимоги статті 18 Закону України Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII

(далі Закон № 3543), пунктів 32, 34 Порядку, тобто цими своїми діями вона вчинила адміністративне правопорушення в особливий період, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Тож відповідач стверджує, що постанова № 4/352 є правомірною, прийнятою згідно норм чинного законодавства, а заявлені вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення (а.с.50 56).

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій адвокат просила задовольнити позовні вимоги, вказавши, що відповідачем не було здійснено перевірку та урахування усіх матеріалів справи та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (а.с.61 64).

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2024 року відкрито провадження у цій адміністративній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с.36, 37).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сабатюк Н.П. в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №790, №965. Утім, відповідач у відзиві просив розгляд справи проводити без участі їхнього представника (а.с.75, 76).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, з урахуванням вимог частин першої, п`ятої статті 205, частини третьої статті 268 КАС України вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідача, оскільки матеріали містять достатньо інформації для вирішення спору.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до копії розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_4 № 4/1778 від 20 березня 2024 року з метою уточнення облікових даних зобов`язано здійснити оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в Козівській селищній раді про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та забезпечити їх прибуття в трьохденний термін з дати отримання за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема ОСОБА_1 , 1997 року народження (а.с.18).

Як вказано в Акті № 168 від 27 березня 2024 року на предмет оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_5 , 1997 року народження, який проживає та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , комісією у складі старости Глинського старостинського округу Мельник Наталії, діловода ОСОБА_6 , соцпрацівника ОСОБА_7 , в результаті оповіщення встановлено, що військовозобов`язаний відсутній за місцем реєстрації. На час оповіщення ворота зачинені, на стукіт воріт не було жодної реакції (а.с.19).

28 березня 2024 року за №01-734/3-09 надіслано повідомлення начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 від Козівської селищної ради щодо здійснення оповіщення громадян, та їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на військовому обліку у Козівській селищній раді с. Глинна. Оповіщення здійснено по всіх громадянах за вказаними адресами, розписки та акти на предмет оповіщення і невручені повістки додаються.

Вказане повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав 29 березня 2024 року та зареєстрував за № 1591.

У протоколі № 352 про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2024 року вказано, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я голови Козівської селищної ради надіслано розпорядження від 20 березня 2024 року №4/1778 Козівською селищною радою надано відповідь на дане розпорядження й долучено до такої акти на предмет оповіщення і невручені повістки. Серед наданих актів в акті №168 від 27 березня 2024 року на предмет оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , 1997 року народження, вказано про відсутність за місцем реєстрації військовозобов`язаного. Акт склали староста Глинського старостинського округу Н. Мельник, М. Швець О. Калугіна.

Військовозобов`язаний ОСОБА_1 є сином старости Глинського старостинського округу Мельник Н.М. та проживає за однією адресою в АДРЕСА_2 . Таким чином, 14 жовтня 2024 року біля 10:00 год. в АДРЕСА_1 , встановлено, що старостою Глинського старостинського округу ОСОБА_1 , яка є відповідальною особою за здійснення оповіщення військовозобов`язаних на території Глинського старостинського округу, не виконано вимогу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20 березня 2024 року № 4/1778, а саме: надано завідомо неправдиві відомості щодо перебування військовозобов`язаного ОСОБА_1 , чим здійснено триваюче правопорушення в особливий період, порушено вимоги статті 18 Закону № 3543 та пункти 32, 34 Порядку, чим вчинено правопорушення передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП (а.с. 57 60).

Постановою № 4/352 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП ь (а.с.16, 17, 33 35).

Супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4/8190 від 25 жовтня 2024 року постанову № 4/352 надіслано позивачу (а.с.15, 32).

ОСОБА_1 постанову №4/352 отримала 06 листопада 2024 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №485 та відстеження з сайту АТ «Укрпошта» (а.с.13, 14, 30, 31).

Згідно акту № 13 від 11 листопада 2024 року про встановлення факту не проживання особи за місцем реєстрації ОСОБА_1 , він фактично не проживає з 2017 року по теперішній час, у зв`язку з сімейними обставинами (а.с. 20). Відповідно до довідки № 142 від 11 листопада 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживає за місцем реєстрації (а.с. 21).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

2.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За правилами частини п`ятої статті 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

2.2. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені у відповідності до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та м. Севастополя (частина сьома статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 18 Закону № 3543 виконавчі органи сільських, селищних, міських рад організовують під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою п`ятою статті 22 цього Закону, техніки на збірні пункти та у військові частини, виділення будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів і надання послуг Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту відповідно до мобілізаційних планів.

Згідно з частиною п`ятою статті 33 Закону № 2232-ХІІ, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпунктів 3, 7, 8 пункту 24 Порядку з метою забезпечення персонально-первинного військового обліку виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють:

виявлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, що обслуговується виконавчими органами сільської, селищної, міської ради, і не перебувають в них на персонально-первинному військовому обліку, направлення таких громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік, взяття призовників, військовозобов`язаних та резервістів на персонально-первинний військовий облік;

оповіщення на вимогу відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки і забезпечення їх своєчасного прибуття;

взаємодію з відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, органами СБУ, підрозділами Служби зовнішньої розвідки щодо здійснення спільних заходів в галузі оборонної роботи, строків та способів звіряння даних карток первинного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - картки первинного обліку), внесення відповідних змін до них, а також щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

Згідно пункту 25 Порядку під час взяття призовників, військовозобов`язаних та резервістів на персонально-первинний військовий облік виконавчі органи сільських, селищних, міських рад перевіряють дійсність та належність військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів їх власникам, наявність відміток про взяття на військовий облік у відповідному районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, органі СБУ, підрозділі Служби зовнішньої розвідки та своєчасність їх прибуття до виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, доводять під особистий підпис призовників, військовозобов`язаних та резервістів правила військового обліку та інформацію про відповідальність за невиконання цих правил.

Пунктом 32 Порядку передбачено, що у разі отримання розпорядження відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх явку на призовні дільниці (пункти попереднього збору), до органів СБУ, Служби зовнішньої розвідки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, визначення призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних (резервістів) виконавчі органи сільських, селищних, міських рад:

відбирають картки первинного обліку зазначених у розпорядженні призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

здійснюють оповіщення зазначених у розпорядженні призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання) шляхом вручення повісток (додаток 11) або під їх особистий підпис у картках первинного обліку (додаток 3) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення для проходження базової військової служби, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечення їх своєчасного прибуття;

у триденний строк письмово повідомляють районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, підрозділам Служби зовнішньої розвідки про результати оповіщення, виконання призовниками, військовозобов`язаними та резервістами вимог законодавства;

забезпечують контроль за прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки.

А відповідно до пункту 34 Порядку з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють оповіщення на вимогу районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки і забезпечення їх своєчасного прибуття.

Згідно з пунктом 47 Порядку у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані:

видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис, а у разі виконання такими особами дистанційної, надомної роботи, у період їх тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці або у відрядженні - рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у визначені строки, та надіслати копію відповідних наказів (розпоряджень) та підтвердну інформацію або документи про здійснення оповіщення у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів;

вручити призовникам, військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу (за наявністю);

письмово повідомити з наданням витягів з наказів (розпоряджень) відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів про осіб з числа призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які тимчасово непрацездатні, перебувають у відпустці або у відрядженні;

забезпечити здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу.

Відтак, вказаними нормами передбачений обов`язок органів місцевого самоврядування у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснювати оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та забезпечувати здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

2.3. За змістом статті 1 Закону № 3543 особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення і скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

У розумінні статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року за № 389-VIII воєнним станом вважається особливий правовий режим, що вводиться в Україні або ж в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року

№ 1932-XII особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, 17 березня 2014 року оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Отже, системний аналіз наведених приписів законів та указів Президента України дає можливість констатувати про впровадження на території України особливого періоду.

2.4. Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною першою статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення про порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (статті 210-1 КУпАП), при цьому, накладати адміністративні стягнення має право керівник територіального центру, а право на складення протоколу про адміністративне правопорушення мають уповноважені на те посадові особи.

2.5. Статтею 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Цією статтею КУпАП встановлені кваліфіковані та особливо кваліфіковані склади цього проступку. Так, частиною другою статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Частиною ж третьої цієї статті КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

19 травня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року №3696-IX (далі Закон № 3696), яким статтю 210-1 КУпАП викладено у новій редакції.

Приписами статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша).

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 констатовано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі; цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини).

Тож за загальновизнаними принципами норма акта діє з моменту набрання нею чинності і припиняється з втратою чинності, відтак до події, факту застосовується той закон або інший нормативний акт, під час дії якого вони настали або мали місце, за винятком випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають (друге речення частини другої статті 8 КУпАП).

Власне у цих приписах КУпАП відтворено принцип, що його встановлено у статті 58 Конституції України, який полягає у заборони зворотної дії законів, зокрема тих законів, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення.

Суд звертає увагу, що адміністративне стягнення було накладено на позивача фактично по епізоду не виконання розпорядження № 4/1778 від 20 березня 2024 року посадовою особою ОСОБА_1 щодо оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , 1997 року народження. Дії Мельник кваліфіковано за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Редакцією статті 210-1 КУпАП, яка була чинною на березень 2024 року, передбачалася відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (частина перша), також ця стаття частиною другою встановлювала кваліфікований склад цього проступку повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Санкцією частини другої статті 210-1 КУпАП (у редакції до внесення змін Законом № 3696) було передбачено стягнення у виді штрафу для посадових осіб у розмірі від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (5100 8500 гривень).

Після внесення змін Законом № 3696, тобто після 19 травня 2024 року, відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період передбачена частиною третьою статті 210-1 КУпАП (є особливо кваліфікованим складом цього правопорушення), санкція статті якої визначає стягнення у виді штрафу для посадових осіб в розмірі від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (34 000 51 000 гривень). Тож відбулося суттєве посилення адміністративної відповідальності за такі адміністративні проступки.

Таким чином, до 19 травня 2024 року норми частини третьої статті 210-1 КУпАП, за якою позивача притягнули до адміністративної відповідальності, не існувало, а з набранням чинності Законом № 3696 відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період посилилася, що унеможливлює зворотну дію закону щодо діянь, які були вчинені до набрання ним чинності.

Отже, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у жовтні 2024 року, відповідачем фактично застосовано норму закону, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на приписи статті 58 Конституції України та статті 8 КУпАП.

Суд критично оцінює твердження відповідача про триваючий характер правопорушення, адже адміністративне стягнення було накладено на позивача фактично по епізоду неналежного виконання розпорядження № 4/1778 від 20 березня 2024 року, що мало місце 27 березня 2024 року.

Із копії постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_8 №4/352 від 16 жовтня 2024 можна встановити, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я голови Козівської селищної ради надіслано розпорядження від 20 березня 2024 року №4/1778 для здійснення оповіщення військовозобов`язаних, які проживають в с. Глинна, Тернопільського району, й забезпечити їх прибуття в триденний термін з дати отримання за адресою: АДРЕСА_1 . 29 березня 2024 року Козівською селищною радою надано відповідь на дане розпорядження й долучено до такої акти на предмет оповіщення і невручені повістки. Серед наданих актів, а саме: в акті №168 від 27 березня 2024 року на предмет оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_5 , 1997 року народження, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено: «В результаті оповіщення встановлено, що військовозобов`язаний відсутній за місцем реєстрації. На час оповіщення ворота зачинені, на стукіт воріт не було жодної реакції». Акт складений та підписаний комісією у складі старости Глинського старостинського округу Н. Мельник, діловода ОСОБА_2 , соцпрацівника ОСОБА_3 .

На вимогу суду, ІНФОРМАЦІЯ_2 надало копію повідомлення від 28 березня 2024 року за №01-734/3-09, яке було надіслано начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому зазначено про результати виконання розпорядження №4/1778 від 20 березня 2024 року Козівською селищною радою щодо оповіщення громадян та їх виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав 29 березня 2024 року та зареєстрував за № 1591.

Триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан триває протягом значного часу, і весь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Як слідує з правових висновків, викладених у пунктах 17, 18 постанови Верховного Суду від 03 травня 2018 року по справі №487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Суд звертає увагу, що з огляду на матеріали справи факт вчинення інкримінованого діяння відбувся 27 березня 2024 року, листом 28 березня 2024 року № 01-734/3-09 розписки та акти на предмет оповіщення і невручення повісток були надіслані начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 й зареєстровані 29 березня 2024 року за № 1591. Тож відповідні порушення мали бути виявлені відповідачем у цей період.

Таким чином, посилання відповідача на те, що адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 є триваючим, на думку суду не є обґрунтованим.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження щодо кваліфікації адміністративного правопорушення та визначення розміру штрафу, є дискреційним повноваженням органу (посадової особи) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може перебирати на себе вказані повноваження, оскільки суд контролює виключно дотримання норм чинного законодавства. Таким чином, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню в повному обсязі, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до вимог статті 293 КУпАП і роз`яснень, вказаних у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» від 24 червня 1988 року № 6, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з матеріалів справи факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, відповідачем поза розумним сумнівом мав бути виявлений у розумний строк починаючи з 29 березня 2024 року, проте постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності №4/352 винесена лише 16 жовтня 2024 року.

Відтак, суд констатує, що відповідачем також порушені строки притягнення особи до відповідальності, передбачені статтею 38 КУпАП. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З огляду на те, що на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу поза межами строку, передбаченого статтею 38 КУпАП, суд приходить до висновку, що така постанова підлягає скасуванню.

Слід зауважити, що за вимогами частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, наявні підстави для задоволення позовних вимог та скасування постанови №4/352.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

Відповідно до статті 288 КУпАП перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому КАС України.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 16 жовтня 2024 року №4/352 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 гривень підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок їх бюджетних асигнувань.

На підставі статей 7 9, 38, 210-1, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 283, 288, 289 КУпАП, керуючись статтями 2, 5, 9, 19, 20, 70, 72 77, 79, 122, 139, 241 246, 257, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сабатюк Наталія Петрівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 16 жовтня 2024 року № 4/352 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності задовольнити.

2. Постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 16 жовтня 2024 року № 4/352 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасувати, а провадження у справі закрити.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення буде виготовлено 29 січня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Сабатюк Наталія Петрівна, адреса місця знаходження: вул. Малишка, 25/25, м. Тернопіль, РНОКПП: НОМЕР_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000840 від 29 жовтня 2021 року.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяТ. І. Якімець