Справа № 756/14088/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3366980 від 29 жовтня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 340,00 гривень за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі закрити.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 жовтня 2024 року інспектор УПП у Волинській області ДПП Сорочук С.І. протиправно виніс постанову серії ЕНА № 3366980 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Позивач указує, що жодного правопорушення він не вчиняв.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки жодного переобладнання даного транспортного засобу не здійснювалося, автомобіль знаходиться у заводській комплектації; сертифікатом експертної установи і первинною реєстрацією автомобіля підтверджено відповідність усіх пристроїв автомобіля (в тому числі попереджувальних світлових сигналів) діючим стандартам та нормам України; згідно Сертифікату відповідності встановлення пристроїв освітлення і світлової сигналізації та їх маркування на автомобілі відповідає Правилам ЄЕК ООН R48-03, наявні в автомобілі покажчики поворотів відповідають вимогам п.п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, оскільки при використанні покажчики поворотів відображають автожовтий колір; у справі відсутні жодні відеозаписи, жодні пояснення свідків руху автомобіля з увімкненими покажчиками поворотів червоного кольору; таких доказів не може існувати, оскільки покажчики поворотів світять автожовтим кольором.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 05 лютого 2025 року о 11:30 год.

27 січня 2025 року позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судове засідання 05 лютого 2025 року сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до фактичних обставин справи, 29 жовтня 2024 року інспектор УПП у Волинській області ДПП Сорочук С.І. виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, згідно якої останній порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме керуючи транспортним засобом марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , 29 жовтня 2024 року о 12 годині 26 хвилин на автодорозі М07 - 488 км перетнув суцільну лінію, чим порушив пункт 8.5.1 Правил дорожнього руху України; керував транспортним засобом зі світловими покажчиками повороту червоного кольору при дозволеному автожовтому, що не відповідає вимогам ДСТУ 3649:2012 п. 6.1.5, чим порушив пункт 31.4.3 Правил дорожнього руху України.

Вказані порушення об`єднані за частиною 2 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Відмовлячи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що оцінюючи в сукупності всі зібрані по справі докази, зокрема пояснення сторін, дані, викладені в оскаржуваній постанові та відеозапис правопорушення, суд критично ставиться до пояснень позивача щодо відсутності в його діях порушень Правил дорожнього руху України. Зокрема суд уважає, що такі пояснення дані позивачем з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки його пояснення у позовній заяві не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а навпаки спростовуються наданим суду відеозаписом.

Суд виснував, що про обґрунтованість притягнення позивача до відповідальності за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення також вказує те, що матеріали справи не містять будь-яких даних, які б спростовували доводи, викладені в оскаржуваній постанові. При розгляді справи та винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача відповідачем були належним чином оцінені всі зібрані по справі докази, зокрема враховані пояснення правопорушника, дотримані вимоги статей 251, 254, 256, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, правильно визначено статтю, якою нормою закону передбачено відповідальність за вчинення такого правопорушення та застосовано стягнення в межах санкції частини першої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскаржувана постанова відповідає вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законною та обґрунтованою, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху закріплено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 31.1 Правил дорожнього руху передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

В силу вимог пункту 31.4 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, передбаченим у пп. «а» п. 31.4.3 Правил дорожнього руху України: зовнішні світлові прилади: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Статтею 1 ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затвердженими наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 № 630 закріплено, що цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (надалі - КТЗ), в тому числі і на КТЗ категорії М, до яких відносяться самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси).

Відповідно до п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, кількість, колір та наявність приладу зовнішнього світлового на КТЗ визначають відповідно до таблиці 1, зокрема: колір покажчику повороту передній, бічний, задній має бути - «Автожовтий».

У свою чергу, частиною першою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам і пройшли державний технічний огляд (за винятком транспортних засобів, що не підлягають огляду).

Згідно частин 1 та 4 статті 32 Закону України «Про дорожній рух», переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Отже, транспортні засоби повинні мати зовнішні світлові прилади, які повинні відповідати вимогам конструкції транспортного засобу, у разі переобладання - вказані зміни повинні бути відображені у реєстраційних документах.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваною постаново серії ЕНА № 3366980 від 29 жовтня 2024 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За приписами частини 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме 29 жовтня 2024 року о 12 годині 26 хвилин на а/д М07 - 488 км, керуючи транспортним засобом марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію, чим порушив пункт 8.5.1 Правил дорожнього руху України, а також керував транспортним засобом зі світловими покажчиками повороту червоного кольору при дозволеному автожовтому, що не відповідає ДСТУ 3649:2012 п. 6.1.5, чим порушив пункт 31.4.3 Правил дорожнього руху України.

Вказані порушення об`єднані за частиною 2 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 340,00 гривень.

В той же час, колегія суддів зауважує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Так, статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Так, в пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до неї додається відео з бодікамери 475417 та відео з камер відеоспостереження.

Із наданого відповідачем до суду першої інстанції відеозапису із нагрудної бодікамери поліцейського, який має реєстраційний номер 475417, очевидно вбачається, що 29 жовтня 2024 року на а/д М07 - 488 км позивач керував транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , який мав задні покажчики повороту жовтого кольору.

Наведене відповідно спростовує наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме керування транспортним засобом зі світловими покажчиками повороту червоного кольору при дозволеному автожовтому, що не відповідає ДСТУ 3649:2012 п. 6.1.5.

Щодо порушення позивачем пункту 8.5.1 Правил дорожнього руху України, а саме перетині суцільної лінії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 8.1. Правил дорожнього руху України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.5.1. Правил дорожнього руху України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху України дорожня розмітка є найпростішим та ефективним засобом організації дорожнього руху. Розмітка являє собою лінії, написи та інші позначення, що наносяться на проїзну частину, бордюри та елементи дорожніх споруд.

Згідно положень п п. 1.1. розділу 34 Правил дорожнього руху України, горизонтальна розмітка (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Дорожня розмітка допомагає водію орієнтуватися в дорожніх умовах, особливо під час руху в темну пору доби, коли водієві дуже складно залишатися на полосі руху під час зустрічного роз`їзду.

Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Згідно з пунктом 1 розділу 34 Правил дорожнього руху напрямні острівці в місцях поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків позначаються лініями 1.1 та 1.16.1 - 1.16.3., де лінію 1.1 перетинати забороняється.

За приписами пункту 11.4 розділу Правил дорожнього руху на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи відео з камери відеоспостереження, 29 жовтня 2024 року о 12 годині 26 хвилин на автодорозі М07 - 488 км позивач під час руху т/з «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію, чим порушив п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України.

Позивачем не було надано суду докази, які б спростовували факт вчинення ним даного адміністративного правопорушення.

Таким чином, доводи апелянта про те, що правил дорожнього руху він не порушував та суцільну лінію не перетинав є спростованими.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді даної справи факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшов свого підтвердження.

Разом з тим, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення є доведеним.

Відповідно до приписів частини 1 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Відповідно до приписів частини 2 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

За змістом оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення двох адміністративних правопорушень: за частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та визначено штраф в розмірі 340 грн відповідно до приписів статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 3366980 від 29 жовтня 2024 року підлягає частковому скасуванню в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справа в даній частині закриттю.

При цьому, постанова серії ЕНА № 3366980 від 29 жовтня 2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає залишенню без змін.

Водночас, підстави для перегляду стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення та зміни його розміру відповідно приписів до статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення відсутні з огляду на рівнозначність сум (штраф в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 грн).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 3366980 від 29 жовтня 2024 року в частині, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 3366980 від 29 жовтня 2024 року в частині, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін, а позовну заяву в цій частині залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан