Справа № 500/4968/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 рокуЛьвівСправа № 500/4968/24 пров. № А/857/28335/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року (ухвалене головуючим - суддею Осташ А.В. у м. Тернопіль) у справі № 500/4968/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив визнати певні дії військової частини НОМЕР_1 щодо документування отриманих травм військовослужбовцем ОСОБА_1 , на виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, протиправною бездіяльністю та зобов`язати до вчинення певних дій та прийняття конкретних рішень (що відповідають фактичним даним та закону), а також з позиції верховенства права з наданням суду звіту з питань виконання судового рішення), а саме:

зобов`язати провести службове розслідування факту отримання військовослужбовцем ОСОБА_1 , військових травм (інших ушкоджень здоров`я), яких він зазнав під час виконання обов`язків військової служби, чим виконати вимоги Наказу Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України», в результаті чого видати дійсну Довідку (Акт) про це, на підставі названої Довідки (Акту) та медичних документів, які підтверджують початок розвитку, розвиток захворювання або одержання травми (поранення, контузії, каліцтва), в т.ч. медичної книжки військовослужбовця, медичних карт стаціонарного (амбулаторного) хворого або витягів з них, довідок із закладів охорони здоров`я, свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК), витягу із книги обліку хворих в амбулаторії під час первинного звернення по медичну допомогу, в т.ч. з медичною книжкою, довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) або Актом про нещасний випадок (у разі одержання травми), військовим квитком, атестатом на продовольче забезпечення направити ОСОБА_1 , на кваліфіковане лікування

зобов`язати відповідача на штатній ВЛК вирішити питання про подальшу придатність позивача щодо виконання обов`язків військової служби;

зобов`язати відповідача направити позивача на МСЕК для встановлення факту набутої інвалідності чи відсотків втрати працездатності позивачем;

зобов`язати відповідача виплачувати позивачу по 100000 грн з розрахунку за один повний місяць лікування (яке в розумінні законодавства є лікуванням стану його здоров`я, ушкодженого під час військової служби, чим виконати вимоги Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений Наказом МО України № 260 від 07.06.2018 (з подальшими змінами і доповненнями), Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 та приписи ПКМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а також Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (з урахуванням можливо частково виплачених сум);

зобов`язати відповідача виплатити/видати позивачу при звільнені з військової служби:

компенсацію за невикористані щорічні відпустки;

у разі наявності УБД компенсацію за невикористану додаткову відпустку -14 діб за кожний рік служби (включаючи рік отримання УБД та рік звільнення);

одноразову грошову допомогу при звільненні (для мобілізованих це одноразова грошова допомога в розмірі 4 % від місячного грошового забезпечення за кожен місяць служби, але не менше 25 % грошового забезпечення);

компенсацію за недоотримане речове майно;

матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань;

одноразову допомогу для оздоровлення;

зобов`язати відповідача надати суду звіт з питань виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що будучи мобілізованим в листопаді 2023 року, позивач був здоровим, а за час проходження військової служби позивач захворів, перебуває в несвідомому стані, такий стан у позивача постав під час виконання обов`язків військової служби, його стан не дає йому можливості коригувати свою поведінку, яка стала як би імпульсною, вивести з цього стану позивача ніхто не поспішає, а позивач в силу стану здоров`я (в т.ч. часткова втрата пам`яті) узагалі зробити в своїх інтересах будь що неспроможний. Представник позивача зазначає, що відповідач 1 - допустився протиправної бездіяльності щодо документування того, що трапилось із здоров`ям позивача і коли це трапилось, а тільки організувала позивачу ВЛК, не надавши туди обов`язкового пакету документів. В позові зазначено, що військовою частиною - будь-яке службове розслідування цього факту протиправно не здійснене, чим порушені вимоги Наказу Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України», в результаті цього стосовно позивача військовою частиною протиправно не видано у лікувальні заклади будь-якої правильної первинної документації про усі обставини, що могли вплинути на стан здоров`я позивача, позивачу не забезпечене право на звільнення з військової служби, якщо буде об`єктивно підтверджено, що на ній позивач став безвольною та імпульсною людиною, яка до того ще й частково втратила пам`ять.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ні з матеріалів даної справи, ні з обставин повідомлених представником позивача, суд не встанови жодної із передумов для того, щоб було проведено службове розслідування. Позивач за змістом заявлених позовних вимог просить зобов 'язати військову частину на штатній ВЛК вирішити питання про подальшу придатність позивача та зобов 'язати направити позивача на МСЕК, однак позивач не заявляє вимоги про протиправність результатів вже проведеного медичного огляду, що вказує на неефективність обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким зобов`язати відповідача провести вчинити певні дії, а саме провести службове розслідування обставин отриманих психічних травм ОСОБА_2 під час служби у Військовій частині НОМЕР_1 , в склад комісії цього розслідування включити і представника позивача, за результатом цього розслідування видати довідку де, при яких обставинах і коли позивач отримав психічні травми, оскільки висновок ВЛК за травень 2024 щодо позивача зроблено формально, а не законно та визнати його надуманим, в результаті чого зобов`язати відповідача ОСОБА_1 направити на проведення ВЛК.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач допустився протиправної бездіяльності щодо документування того, що трапилось із здоров`ям позивача і коли це трапилось, а тільки організувала позивачу ВЛК, не надавши туди обов`язкового пакету документів.

Відповідачі скористалися своїм правом та подали відзив на апеляційну скаргу в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В свою чергу представник позивача подала відповідь на відзиви відповідачів.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що солдат ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу, військової частини НОМЕР_1 з 29.11.2023.

За час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 неодноразово звертався за медичною допомогою до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та у зв`язку з цим направлявся до Рівненського військового госпіталю та проходив лікування у КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» POP з 14.12.2023 по 15.01.2024 з 18.01.2024 по 14.03.2024, з 22.03.2024 по 13.05.2024.

Відповідач зазначав, що під час звернень до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та до своїх безпосередніх та прямих командирів повідомляв, що перебуває у пригніченому стані, відчуває внутрішній неспокій та тривогу у зв`язку з тим, що на передодні мобілізації ОСОБА_1 його та дітей покинула дружина, яка переїхала до Республіки Польща, де проживає з іншим чоловіком та до нього повертатися не збирається. Тотожні пояснення, щодо причин свого психічного стану ОСОБА_1 надавав і під час лікування, що знайшло своє відображення у виписках із медичної картки амбулаторного хворого №248 від 14.03.2024 року та №987 від 13.05.2024, що містяться в матеріалах справи.

16.05.2024 солдат ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію, відповідно до результатів якої (довідка ВЛК №6219 від 16.05.2024 - міститься в матеріалах справи) був визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

05.07.2024 ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №181 від 05.07.2024 був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Крім цього, судом встановлено, що представнику позивача громадянці ОСОБА_3 військовою частиною НОМЕР_1 , 27.06.2024, було надано відповідь на звернення в інтересах позивача.

Даною відповіддю було поінформовано представника позивача про те, що позивач пройшов військово-лікарську комісію, відповідно до результатів якої був визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Не погодившись із такою відповіддю та бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Так, згідно прохальної частини апеляційної скарги встановлено, що представник позивача фактично оскаржує рішення суду першої інстанції в частині щодо протиправної бездіяльності відповідача щодо не проведення службового розслідування за фактом можливого отримання травм позивачем та направлення останнього на ВЛК.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2, 3 ст. 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно із ч. 14 ст. 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VІІІ (далі - Закон №389) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введенно воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024 та триває по теперішній час.

Також, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Як згадувалось вище, позивач призваний на військову службу по мобілізації в особливий період та вважає, що під час проходження такої військової служби зазнав травм.

Так, спірним питанням при вирішенні даного спору, як вірно зазначив суд першої інстанції, чи військовою частиною НОМЕР_1 було чи не було допущено протиправної бездіяльності щодо не проведення службового розслідування за фактом можливого отримання травм позивачем при проходженні публічної служби і як наслідок наступні дії, щодо видачі відповідної довідки про обставини травмування та направлення позивача на МСЕК а також похідні вимоги, що виплати додаткової винагороди та виплат при звільненні зі служби.

Наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.12.2021 за №1667/37289, затверджена Інструкція про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України (далі - Інструкція №332).

За приписами п. 1 розділу І Інструкції №332 ця Інструкція визначає процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту (у тому числі з відрядженими зі Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту), військовозобов`язаними та резервістами, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовці), отриманих ними професійних захворювань, їх загибелі або смерті зі встановленням зв`язку з виконанням обов`язків військової служби і аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, Державній спеціальній службі транспорту (далі - військові частини).

Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції №332, ця Інструкція поширюється на військові частини та військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил.

Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку як нещасні випадки не підлягають.

Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил, але не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції №332 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції №332 регламентовано, що про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.

У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний:

терміново організувати надання домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за потреби його доставку до закладу охорони здоров`я;

негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини;

зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.

А в пункті 3 розділу ІІ Інструкції №332 зазначено, що нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту безпосереднього командира потерпілого або потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.

Колегія суддів, з врахуванням наведеного вище, поділяє твердження суду першої інстанції, що передумовами для проведення службового розслідування є: існування нещасного випадку; повідомлення про нещасний випадок потерпілим, чи військовослужбовцем який його виявив; надходження рапорту від командира, потерпілого чи особи яка представляє потерпілого протягом місяця після настання нещасного випадку.

Разом з цим, з матеріалів даної справи, не встановлено жодної із передумов для того, щоб було проведено службове розслідування.

В позовній заяві та апеляційній скарзі представник позивача не зазначила ні коли, ні при яких обставинах отримані травми чоловіком.

Не надано доказів того, що позивач чи його представник протягом періоду проходження ОСОБА_1 військової служби звертались до командира військової частини НОМЕР_1 із відповідними рапортами про нещасний випадок.

Як передбачено ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Крім того, частинами 1, 2 ст. 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Отже, наведеними положеннями процесуального закону передбачено, що сторони судового процесу, зокрема позивач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.

Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається.

При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 04.06.2024 в справі № 400/1217/23, від 20.06.2024 в справі № 400/249/23 та від 06.08.2024 в справі № 400/10311/23.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання провести службове розслідування по факту отримання травм ОСОБА_1 .

Щодо вимоги позивача про видачу довідки про обставини травми за додатком 5 до Положення №402 суд зазначає, що така довідка видається у разі отримання військовослужбовцем травми, поранення, контузії, каліцтва.

Крім цього, вказана довідка видається за результатами службового розслідування нещасного випадку, який стався з військовослужбовцем.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що нещасним випадком в розумінні Інструкції №332 є обмежена в часі подія або раптовий вплив на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни.

Як зазначено вище, події, які стались із позивачем, не можна віднести до нещасних випадків, а тому як наслідок у відповідача немає обов`язку видавати Довідку про обставини травми.

Щодо позовної вимоги про зобов 'язання військову частину на штатній ВЛК вирішити питання про подальшу придатність позивача та зобов 'язати направити позивача на МСЕК, суд вважає з необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).

Відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402, постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 пройшов ВЛК в травні 2024 року та на даний час довідка військово-лікарської комісії є чинною.

Вимога до військової частини НОМЕР_1 з проханням вирішити питання про подальшу придатність ОСОБА_1 є безпідставною, оскільки такими повноваженнями військова частина НОМЕР_1 не наділена.

Так, у разі незгоди військовослужбовця з результатами ВЛК - постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена до Центральної військово-лікарської комісії або у судовому порядку (підпункт 2.4.10 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення №402).

Також згідно висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 12.06.2020 у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Ба більше, що позивач за змістом заявлених позовних вимог просить зобов 'язати військову частину на штатній ВЛК вирішити питання про подальшу придатність позивача та зобов 'язати направити позивача на МСЕК, однак позивач не заявляє вимоги про протиправність результатів вже проведеного медичного огляду, що вказує на неефективність обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Трансмарін» залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 260/6151/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар