Справа № 640/2559/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2025-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року № 640/2559/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінськиого В.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління Служби безпеки України, третя особа: Державна фіскальна служба України, про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального управління Служби безпеки України, в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 14.01.2021 №6д.

Ухвалою Окружного адміністративного судочинства України від 10.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог зазначених приписів, Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу №640/2559/21 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Щавінського В.Р.

Ухвалою суду від 24.07.2023 справу прийнято до провадження судді Щавінського В.Р., вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державну фіскальну службу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що будь-яких порушень чи дій (бездіяльності), які давали б підстави для звинувачення його у невиконанні обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому була ввірена або довірялась раніше, що давало б підстави для скасування допуску до державної таємниці на підставі пункту 3 частини другої статті 23 Закону України «Про державну таємницю», він не вчиняв. У зв`язку з цим позивач вважає, що розпорядження, яким скасовано допуск до державної таємниці, є протиправним та підлягає скасуванню, а права останнього мають бути відновлені шляхом поновлення йому допуску до державної таємниці за формою.

Представником Служби безпеки України подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в ході спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, службовим розслідуванням встановлено обставини, які підпадають під дію п.3 ч.2 ст.23 і ч.2 ст.26 Закону України «Про державну таємницю», що є підставою для скасування позивачу допуску до державної таємниці. Відповідач вважає, що позивачу правомірно скасовано допуск до державної таємниці, а позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Центрального управління СБУ від 14.01.2021 №6д є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підлягають задоволенню.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій викладено свої пояснення та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень, доводи відповідача вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що аргументи, викладені у відповіді представника позивача на відзив СБУ, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а рішення про скасування позивачу допуску до державної таємниці винесено СБУ правомірно, обґрунтовано та не підлягає скасуванню.

Третя особа пояснень не надала.

Розглянувши документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі заявки на переоформлення спеціального дозволу на провадження діяльності, пов?язаної з державною таємницею Державної фіскальної служби України від 23.10.2020 Nє527дск/02, спеціальна експертна комісія СБУ провела спеціальну експертизу наявності умов, необхідних для провадження такої діяльності у ДФС України.

За результатами спеціальної експертизи СБУ на підставі акта від 27.11.2020 Nє26/1/1-8570дск надано дозвіл на провадження діяльності, пов?язаної з державною таємницею ДФС України та поінформовано щодо вжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці, контролю за її охороною, виконання викладених в акті висновків.

Забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в ДФС України покладено на Голову ДФС України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.03.2020 №316-р «Про тимчасове покладення виконання обов?язків Голови Державної фіскальної служби України на ОСОБА_1 » виконання обов?язків Голови ДФС України покладено на першого заступника Голови ДФС України ОСОБА_1

У ході проведеної, відповідно до вимог ст.20 Закону, спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов?язаної з державною таємницею, у ДФС України виявлено обставини, передбачені ст.23 Закону, в частині невиконання в.о. Голови ДФС України ОСОБА_1 обов?язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх обов?язків, передбачених ст.ст. 5, 37 Закону та п.п. 3, 749 Порядку, в частині щодо забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності та здійснення постійного контролю за її забезпеченням стали можливими такі порушення:

1) реорганізацію РСО ДФС не погоджено з органом СБУ;

2) ?у плані заходів щодо забезпечення режиму секретності в умовах особливого періоду або правового режиму надзвичайного стану не зазначений список посадових осіб, відповідальних за організацію та виконання заходів;

3) РСО ДФС протягом 2020 року не організувало навчання працівників ДФС, діяльність яких пов?язана з державною таємницею;

4) інструкцією на випадок надзвичайних ситуацій передбачено дії посадових осіб лише щодо деяких режимних приміщень, а також у ній відсутні відомості щодо доступу та перебування у режимних приміщеннях представників аварійних та рятувальних служб;

5) правилами пропускного режиму не визначено перелік документів, заборонених для внесення (ввезення) на територію ДФС;

6) ?окремі працівники ДФС, посади яких включено до номенклатури посад, не подали у місячний строк після призначення до РСО документи для оформлення їм допуску до державної таємниці;

7) окремим співробітникам ДФС, у яких закінчився термін дії допуску до державної таємниці, своєчасно не припинявся доступ;

8) не здійснюються заходи щодо перегляду та приведення грифів секретності МНСІ у відповідність до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю;

9) РСО ДФС у 2020 році не проводилися перевірки стану охорони державної таємниці у підпорядкованих структурних підрозділах.

У зв`язку із вищенаведеним, Розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 14.01.2021 №6д, яким першому заступнику Голови Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 скасовано допуск до державної таємниці, про що до ДФС було направлена повідомлення від 14.01.2021 №26/1/1-163.

Вважаючи розпорядження про скасування допуску до державної таємниці протиправним, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України, регулюються Законом України «Про державну таємницю» від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ (далі - Закон № 3855-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 3855-ХІІ державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації.

Доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.

Згідно із статтею 5 Закону № 3855-ХІІ спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України.

Забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій

Відповідно до статті 21 Закону № 3855-ХІІ в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, з метою розроблення та здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням створюються на правах окремих структурних підрозділів режимно-секретні органи (далі - РСО), які підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації.

Пунктом 3 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 (далі Порядок №939) передбачено, що керівник підприємства, установи, організації зобов`язаний бути обізнаним з вимогами законодавства у сфері державної таємниці, із станом справ у структурних підрозділах, своєчасно вживати заходів для забезпечення режиму секретності, здійснювати постійний контроль за охороною державної таємниці на підприємстві, в установі, організації.

Згідно з приписами статті 22 Закону № 3855-ХІІ передбачено, що залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно".

Надання допуску передбачає:

визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією;

перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці;

взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена;

одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці;

ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Статтею 23 Закону № 3855-ХІІ передбачено підстави відмови у наданні допуску до державної таємниці.

Зокрема, частиною другою цієї статті передбачено, що у наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі:

1) повідомлення громадянином під час оформлення допуску недостовірних відомостей про себе;

2) постійного проживання громадянина за кордоном або оформлення ним документів на виїзд для постійного проживання за кордоном;

3) невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Відповідно до статті 28 Закону № 3855-ХІІ громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний:

не допускати розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

не брати участі в діяльності політичних партій та громадських організацій, діяльність яких заборонена в порядку, встановленому законом;

не сприяти іноземним державам, іноземним організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України;

виконувати вимоги режиму секретності;

повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України;

додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

Таким чином, відповідно до вимог Закону № 3855-ХІІ, скасування раніше наданого допуску до державної таємниці може здійснюватися за невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше, а серед цих обов`язків є виконання вимог режиму секретності.

В свою чергу, невиконання вимог режиму секретності, є невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, та може бути підставою для скасування раніше наданого допуску до державної таємниці.

За приписами частини 2 статті 26 Закону № 3855-ХІІ скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про Службу безпеки України» визначено, що на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції забезпечення охорони державної таємниці.

Положеннями частини п`ятої статті 5 цього Закону передбачено, що спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України.

Відповідно до статті 37 Закону № 3855-ХІІ Служба безпеки України має право контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, а також у зв`язку з виконанням цих повноважень одержувати безоплатно від них інформацію з питань забезпечення охорони державної таємниці. Висновки Служби безпеки України, викладені в актах офіційних перевірок за результатами контролю стану охорони державної таємниці, є обов`язковими для виконання посадовими особами підприємств, установ та організацій незалежно від їх форм власності.

Аналогічні повноваження СБУ передбачені п.п. 748, 749 Порядку №939 із змінами і доповненнями.

За фактами порушень законодавства у сфері охорони державної таємниці доцільність проведення службового розслідування визначається керівником підприємства, установи, організації. Службове розслідування призначається також за пропозицією органів СБУ та інших суб`єктів, які здійснюють контроль за забезпеченням охорони державної таємниці (п.777 Порядку №939).

З огляду на викладене, СБУ наділена повноваженнями щодо надання, переоформлення, зупинення дії або скасування спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею; надання та скасування допуску та доступу до державної таємниці громадянам, а також повноваженнями щодо здійснення контролю в частині дотримання такими громадянами вимог законодавства в сфері охорони державної таємниці.

Між тим, державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації (далі - установи) мають право провадити діяльність, пов`язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею (ч. 1 ст. 20 Закону № 3855-ХІІ; п. 6 Порядку №939).

Спеціальний дозвіл надається установам за результатами спеціальної експертизи щодо наявності умов для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, та за умов, визначених п. 6 Порядку №939.

Для отримання спеціального дозволу установа подає органу СБУ заявку (п.8 Порядку №939).

Питання про надання установам спеціального дозволу та встановлення категорії режиму секретності розглядається органом СБУ протягом місяця з дня отримання відповідної заявки (п. 12 Порядку №939).

Для проведення спеціальної експертизи орган СБУ утворює спеціальну експертну комісію. У разі потреби до її складу можуть бути включені фахівці інших установ за погодженням з їх керівниками (п. 13 Порядку №939).

Результати спеціальної експертизи оформляються актом спеціальної експертизи за формою згідно з додатком 2 до Порядку, який подається на розгляд керівнику органу СБУ для прийняття рішення (п. 14 Порядку №939).

Строк дії спеціального дозволу установлюється органом СБУ залежно від обсягу секретних робіт, що проводяться відповідними установами, ступеня секретності та обсягу пов`язаних з цими роботами відомостей, що становлять державну таємницю, категорії режиму секретності, але не може перевищувати п`яти років (п.18 Порядку №939).

Дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, надається установам за результатами спеціальної експертизи (ч.3 ст.20 Закону № 3855-ХІІ).

Як вбачається з матеріалів справи, діяльність ДФС України пов`язана з державною таємницею, яка здійснювалася на підставі спеціального дозволу від 21.11.2019 № ДОДТЛ 2-2019-225.

У зв`язку зі спливом п`ятирічного терміну дії вказаного спеціального дозволу, позивач направив заявку на проведення спеціальної експертизи (перевірки) та продовження дії дозволу.

На підставі заявки на переоформлення спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, спеціальна експертна комісія СБУ провела спеціальну експертизу наявності умов, необхідних для провадження такої діяльності.

В контексті викладеного, суд зазначає, що документальні матеріали щодо проведення СБУ спеціальної експертизи, а також в подальшому службового розслідування, мають гриф обмеження доступу «Для службового користування».

Статтею 21 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Крім цього, статтею 7 Закону України «Про Службу безпеки України» визначено, що не підлягає розголошенню інформація з обмеженим доступом, крім випадків, передбачених законами України.

Обставини справи свідчать, що у ході проведеної, відповідно до вимог ст.20 Закону, спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов?язаної з державною таємницею, у ДФС України виявлено обставини, передбачені ст.23 Закону, в частині невиконання в.о. Голови ДФС України ОСОБА_1 обов?язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Відповідачем встановлено, що взявши на себе письмове зобов?язання щодо державної таємниці та усвідомлюючи міру відповідальності за недотримання діючих нормативно-правових актів у сфері охорони державної таємниці, ОСОБА_1 не вжив вичерпних заходів з виконання вимог ст. 28 Закону та п.116 Порядку, у наслідок чого у ДФС України було виявлено чисельні порушення в організації роботи режимно-секретного органу установи та створено передумови до розголошення державної таємниці.

Суд зазначає, що окрім загальних обов`язків громадянина щодо збереження державної таємниці, перелік яких визначено у статті 28 Закону № 3855-ХІІ, чинне законодавство України передбачає ряд додаткових обов`язків у цій сфері для певних категорій посадових осіб, зокрема, для керівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій.

За приписами статті 1 Закону № 3855-ХІІ охорона державної таємниці - комплекс організаційно-правових, інженерно-технічних, криптографічних та оперативно-розшукових заходів, спрямованих на запобігання розголошенню секретної інформації та втратам її матеріальних носіїв.

Організаційно-правовими заходами, спрямованими на запобігання розголошенню секретної інформації та втратам її матеріальних носіїв, також є реалізація положень чинного законодавства, що регулює правовідносини у сфері охорони державної таємниці, у вигляді обов`язкових до виконання норм законодавства.

Відповідно до положень Порядку №939 та частини 1 статті 37 Закону № 3855-ХІІ керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій зобов`язані здійснювати постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці.

У пункті 3 Порядку №939 встановлено, що забезпечення охорони державної таємниці на підприємстві, установі, організації покладається на їх керівників. Керівник підприємства, установи, організації зобов`язаний бути обізнаним із вимогами законодавства у сфері охорони державної таємниці, зі станом справ у структурних підрозділах підприємства, установи, організації, своєчасно вживати заходів для забезпечення режиму секретності, здійснювати постійний контроль за охороною державної таємниці на підприємстві, в установі, організації.

Пунктом 749 Порядку №939 встановлено, що відповідно до законодавства, контроль за забезпеченням охорони державної таємниці здійснюють керівники підприємства, установи, організації - на підприємствах, установах, організаціях, які вони очолюють, та підприємствах, установах, організаціях, діяльність яких координується та спрямовується або до сфери управління яких належить підприємство, установа, організація.

Судом встановлено, що безпосереднє керівництво та контроль за забезпеченням охорони державної таємниці у ДФС України, відповідно до вимог ст.ст. 5 та 37 Закону № 3855-ХІІ, покладено на голову - ОСОБА_1 .

PCO ДФС України підпорядковується ОСОБА_1 як керівнику установи, який зобов`язаний був організовувати та контролювати його діяльність (п.35 Порядку № 939).

Таким чином, до переліку обов`язків позивача щодо збереження державної таємниці належать обов`язки щодо забезпечення охорони державної таємниці в ДФС України, вжиття заходів для забезпечення режиму секретності, здійснення постійного контролю за охороною державної таємниці. Водночас, невиконання керівником цих обов`язків, які є похідними від загальних обов`язків громадянина щодо збереження державної таємниці, є підставою для скасування допуску до державної таємниці відповідно до статті 23 Закону № 3855-ХІІ.

Зі встановлених обставин у справі та наявних у ній доказів, судом встановлено, що виявлені порушення в ході спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, у ДФС України, а також встановлені службовим розслідуванням НОМЕР_1 Головного військового представництва Міністерства оборони України обставини підпадають під дію пункту 3 частини другої статті 23 Закону № 3855-ХІІ та відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3855-ХІІ є підставою для скасування допуску до державної таємниці.

Позивачем в свою чергу не доведено та не підтверджено жодними належними доказами зворотнього.

Твердження позивача про те, що будь-яких порушень чи дій (бездіяльності), які давали б підстави для звинувачення у невиконанні обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка була ввірена йому або довірялася раніше він не вчиняв є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеними обставинами та наявними, в їх підтвердження, доказами у справі.

Отже, враховуючи норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає про наявність у спірних правовідносинах імперативного обов`язку позивача як керівника установи постійно здійснювати контроль за станом дотриманням охорони державної таємниці та режиму секретності.

Суд враховує, що виявлені відповідачем порушення в сукупності є такими, які безпосередньо свідчать про неналежний рівень контролю щодо цього з боку позивача як керівника 5277 ВП, тому на підставі статей 23, 26 Закону № 3855-ХІІ відповідач правомірно скасував йому допуск до державної таємниці.

Водночас, аргументи позивача про недостатню умотивованість оскарженого розпорядження ґрунтуються на помилковому тлумаченні ним законодавчих норм і не доводять протиправність спірного рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийняття спірного рішення.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.