Справа № 120/137/25
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 лютого 2025 р. Справа № 120/137/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що працював суддею спочатку Зарічного районного суду м. Суми, потім Сумського окружного адміністративного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 10.12.2024 № 357810/15-24 його звільнено з посади судді Сумського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 № 55-ОС відраховано зі штату Сумського окружного адміністративного суду як такого, що звільнений у відставку.

В подальшому, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.12.2024 № 93 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01 листопада 2023 року у розмірі 76% від суддівської винагороди від заробітку з 11.12.2024 по 16.12.2024, з 17.12.2024 по 26.03.2025 та з 27.03.2025 довічно.

Проте позивач зазначив, що при визначенні розміру довічного грошового отримання ПФУ протиправно виходив виключного зі стажу роботи на посаді судді 33 роки 5 місяців 2 дні, а саме відповідачем не було враховано період проходження ним військової служби, половину строку навчання в університеті, стаж роботи в органах прокуратури.

Крім того, позивач зазначив про протиправне визначення його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2102 грн, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Ухвалою суду від 08.01.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою встановлено відповідачам строк для подання відзивів на позовну заяву.

22.01.2025 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому відповідач зазначає, що чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, періоду проходження строкової військової служби, періоду навчання у вищих юридичних закладах та роботу в органах прокуратури.

В частині позовних вимог про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 94 відсотків грошового утримання судді, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року - 3028,00 грн, зазначає, що нормою статті 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-IX, яка є чинною і неконституційною не визнавалась, визначено розмір прожиткового мінімуму для обчислення суддівської винагороди у 2024 році у сумі 2102 грн, а відтак, на переконання відповідача, відсутні правові підстави для видачі позивачу нової довідки про суддівську винагороду для обчислення грошового утримання станом на 1 січня відповідного календарного року.

Згідно із частиною 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі було доставлено Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області до його електронного кабінету 08.01.2025 року о 19:35 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на дату ухвалення рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.

Відповідно до положень частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 та записів з трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач проходив строкову військову службу з 11.11.1979 по 16.10.1982.

Згідно з дипломом серії НОМЕР_3 , що виданий 29.06.1987 (реєстраційний № 969), ОСОБА_1 в 1983 році вступив до Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського і в 1987 році закінчив повний курс названого університету за спеціальністю правознавство. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 24.06.1987 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста.

Із записів з трудової книжки серії НОМЕР_2 слідує, що з 28.01.1987 по 26.01.1988 ОСОБА_1 обіймав посаду стажиста за посадою помічника прокурора Зарічного району міста Суми; з 27.01.1988 по 24.07.1990 - помічника прокурора Зарічного району міста Суми; з 25.07.1990 по 09.07.1991 - прокурора відділу нагляду за виконанням законів в господарській діяльності, соціальної та екологічної сфери прокуратури Сумської області.

Рішенням сесії Сумської обласної Ради народних депутатів від 03.07.1991 ОСОБА_1 обрано на посаду народного судді Зарічного районного суду м. Суми.

Постановою Верховної Ради України від 21.06.2001 №2576-ІІІ ОСОБА_1 обрано на посаду судді Зарічного районного суду м. Суми безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 22.05.2008 №301-VI ОСОБА_1 обрано на посаду судді Сумського окружного адміністративного суду безстроково. Наказом голови Сумського окружного адміністративного суду №10-ос від 10.07.2008 ОСОБА_1 зараховано до штату суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 10.12.2024 № 3578/0/15-24 звільнено з посади судді Сумського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 № 55-ОС позивача відраховано зі штату Сумського окружного адміністративного суду як такого, що звільнений у відставку.

Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.12.2024 № 93 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 10.12.2024 у розмірі 76% від суддівської винагороди, виходячи зі стажу роботи 33 років 05 місяців 02 дні.

Проте при призначенні позивачу пенсії відповідачем не було враховано період проходження ним військової служби, половину строку навчання в університеті, стаж роботи на посаді стажиста помічника прокурора та помічника прокурора, а також визначено його щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2102 грн.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини першої статті 126 Основного Закону незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Підставою для звільнення судді є зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої статті 126 Конституції України).

Особливості організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, врегульовано Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (надалі - Закон № 1402-VIII).

Згідно з частиною першою статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до пункту 15.3 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (зі змінами), при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Вказана норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею. Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Законодавство, що діяло на час обрання ОСОБА_1 народним суддею (03.07.1991), не регламентувало питань визначення стажу роботи, що дає судді право на відставку.

Стаття 8 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік "Про статус суддів в СРСР", яка була чинною на момент призначення позивача на посаду народного судді визначала вимоги, які ставляться до кандидатів у судді і народні засідателі, а саме народним суддею може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен. Суддями вищестоящих судів можуть бути обрані громадяни СРСР, які мають вищу юридичну освіту і стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше п`яти років, у тому числі, як правило, не менше двох років як суддя.

Частина перша статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-XII) визначала, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.

Натомість, на час обрання ОСОБА_1 на посаду судді Зарічного районного суду м. Суми безстроково (21.06.2001) порядок визначення стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, регламентувався частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-XII та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ в редакції, чинній на дату обрання ОСОБА_1 на посаду судді безстроково, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно зі статтями 14, 15, 48 Закону СРСР від 30 жовтня 1979 року № 1162-X «Про прокуратуру СРСР» (далі Закон № 1162-X) у редакції, чинній на час перебування ОСОБА_1 на посадах в органах прокуратури, тобто до дати введення в дію Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру», прокуратура Союзу РСР очолюється Генеральним прокурором СРСР. Генеральний прокурор СРСР має першого заступника та заступників, що призначаються Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. Розподіл обов`язків між заступниками провадиться Генеральним прокурором СРСР. У Прокуратурі Союзу РСР утворюється колегія у складі Генерального прокурора СРСР (голова), його першого заступника та заступників за посадою, а також інших керівних працівників органів прокуратури. Персональний склад колегії затверджується Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. У Прокуратурі Союзу РСР є основні управління, управління та відділи. У складі Прокуратури Союзу РСР утворюється Головна військова прокуратура. Начальниками та заступниками начальників головних управлінь, управлінь та відділів є старші помічники та помічники Генерального прокурора СРСР, які призначаються та звільняються Генеральним прокурором СРСР. Генеральний прокурор СРСР має також помічників з особливих доручень. У основних управліннях, управліннях і відділах є старші прокурори і прокурори, і навіть можуть бути головні спеціалісти-консультанти. Положення про структурні підрозділи Прокуратури Союзу РСР затверджує Генеральний прокурор СРСР. Прокуратура Союзу РСР спільно із зацікавленими міністерствами та відомствами та за погодженням з Центральним статистичним управлінням СРСР розробляє систему та методику єдиного обліку та статистичної звітності про злочинність, розкриття та розслідування злочинів. Прокуратури союзних республік очолюються прокурорами союзних республік. Прокурори союзних республік мають перших заступників та заступників, які призначаються та звільняються Генеральним прокурором СРСР за поданням прокурорів союзних республік. У прокуратурах союзних республік утворюються колегії у складі прокурора союзної республіки (голова) та інших керівних працівників органів прокуратури. Персональний склад колегії затверджується Генеральним прокурором СРСР за поданням прокурора союзної республіки. У прокуратурах союзних республік є управління та відділи. Начальниками та заступниками начальників управлінь та відділів є старші помічники та помічники прокурорів союзних республік. Прокурори союзних республік можуть мати також помічників з особливих доручень. В управліннях та відділах є старші прокурори та прокурори, а також можуть бути головні спеціалісти-консультанти. Структура Прокуратури Союзу РСР затверджується Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. Структура та штати нижчестоящих органів прокуратури встановлюються Генеральним прокурором СРСР у межах затвердженої чисельності працівників та фонду заробітної плати.

Роз`яснення поняття «прокурор» наведено у статті 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1789-XII). Зокрема, під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 47, статті 48, частинах першій четвертій статті 49, статтях 50 і 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Із записів з трудової книжки серії НОМЕР_2 слідує, що з 28.01.1987 по 26.01.1988 ОСОБА_1 обіймав посаду стажиста за посадою помічника прокурора Зарічного району міста Суми; з 27.01.1988 по 24.07.1990 - помічника прокурора Зарічного району міста Суми; з 25.07.1990 по 09.07.1991 - прокурора відділу нагляду за виконанням законів в господарській діяльності, соціальної та екологічної сфери прокуратури Сумської області.

Водночас, як уже зазначалося, Рішенням сесії Сумської обласної Ради народних депутатів від 03.07.1991 ОСОБА_1 обрано на посаду народного судді Зарічного районного суду м. Суми.

Отже, частина періоду служби ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді прокурора відділу нагляду за виконанням законів в господарській діяльності, соціальної та екологічної сфери прокуратури Сумської області співпадає в часі із зайняттям посади народного судді Зарічного районного суду м. Суми (з 03.07.1991 по 09.07.1991, тобто 7 днів).

Ураховуючи положення пункту 15.3 Регламенту Вищої ради правосуддя зі змінами, згідно з якими при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду, період роботи ОСОБА_1 з 03.07.1991 по 09.07.1991 підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.

Таким чином, з огляду на зазначену норму статті 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру», абзац другий частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII, до стажу роботи судді, підлягає зарахуванню період роботи на посадах помічника прокурора Зарічного району міста Суми, прокурора відділу за наглядом за виконанням законів у господарській діяльності, соціальній та економічних сферах, що загалом становить 3 роки 5 місяців 6 днів.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2018 у справі № 9901/602/18 зазначила, що період роботи судді на посадах стажиста та помічника-стажиста прокуратури не охоплюються поняттям «прокурор», визначення якого міститься у статті 56 Закону № 1789-XII, а тому відсутні правові підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді такого періоду роботи.

Таким чином, до загального стажу судді ОСОБА_1 не зараховується стаж роботи на посаді стажиста на посаді помічника прокурора Зарічного району міста Суми з 28.01.1987 по 26.01.1988, оскільки у розумінні Закону № 1162-X така посада не охоплюється поняттям «прокурор».

Далі, в абзаці другому статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» у редакції, чинній на дату обрання ОСОБА_1 на посаду судді безстроково, визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 та записів з трудової книжки серії НОМЕР_2 проходив строкову військову службу з 11.11.1979 по 16.10.1982, тобто протягом 2 років 11 місяців 5 днів.

Крім того, згідно з дипломом серії НОМЕР_3 , що виданий 29.06.1987 (реєстраційний № 969), ОСОБА_1 в 1983 році вступив до Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського і в 1987 році закінчив повний курс названого університету за спеціальністю правознавство. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 24.06.1987 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста.

Отже, відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання ОСОБА_1 у вищому юридичному навчальному закладі, та період проходження строкової військової служби.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Стаття 8 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік "Про статус суддів в СРСР", яка була чинною на момент призначення позивача на посаду народного судді визначала вимоги, які ставляться до кандидатів у судді і народні засідателі, а саме народним суддею може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.

Отже, право на зарахування стажу роботи за юридичною спеціальністю два роки мають судді, яких було обрано на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом № 2862-XII на день їх обрання.

Судом встановлено, що після закінчення навчання в 1987 році з 30.06.1987 року по 26.01.1988 позивач обіймав посаду стажиста на посаді помічника прокурора Зарічного району міста Суми.

Отже, відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII додатково до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді підлягає зарахуванню стажу роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася законом та який надавав право для призначення на посаду судді (а саме робота на посаді стажиста прокурора).

За таких обставин суд вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи ОСОБА_1 з 30.06.1987 року по 26.01.1988 - на посаді стажиста за посадою помічника прокурора Зарічного району міста Суми; з 27.01.1988 по 24.07.1990 - помічника прокурора Зарічного району міста Суми; з 25.07.1990 по 03.07.1991 - прокурора відділу нагляду за виконанням законів в господарській діяльності, соціальної та екологічної сфери прокуратури Сумської області, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі, а також календарного періоду проходження строкової військової служби з 11.11.1979 по 16.10.1982, є протиправними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо протиправності рішення відповідача в частині не зарахування до стажу роботи на посаді судді позивача згадуваних вище періодів, а тому задоволенню підлягає також і позовна вимога щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді такі періоди.

Як наслідок, стаж роботи судді, який надає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, обчислений відповідно статті 137 Закону №1402-VІІІ складає: 33 роки 5 місяців 8 днів (робота на посаді судді, в тому числі з 03.07.1991 по 09.07.1991) + 2 роки 11 місяців 5 днів (строкова військова служба) + 4 роки 2 дні (робота за юридичною спеціальністю та в органах прокуратури) + 1 рік 10 місяців 29 днів (половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі), всього 42 роки 3 місяці 14 днів, повних 42 років.

Відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 94% = (50% 20 років) + 22% (22 років понад 20 років х 2).

Таким чином, суд дійшов висновку, що з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці в розмірі 94% суддівської винагороди.

Щодо вимог позивача здійснювати нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача - судді у відставці, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого на 01.01.2024 абзацом четвертим статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік", суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 01.01.2020 року: для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII передбачав, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020 положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України дійшов до висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Таким чином, Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 року №2-р/2020 вказав на те, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці і жоден інший закон не регулює дане питання, в тому числі й Закон №2453-VI.

Таким чином, з 19.02.2020 правовідносини щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді регулюється виключно Законом №1402-VIII, а застосування різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів суперечить положенням частини першої статті 126 Конституції України.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина четверта статті 142 Закону №1402-VIII).

Згідно із частиною першою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Після рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. Закон №1402-VIII встановлює суддівську винагороду для суддів та імперативно закріплює, що суддівська винагорода регулюється лише цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (стаття 135 Закону № 1402-VIII).

Статтею 7 Закону України від 09.11.2023 №3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні; працездатних осіб - 3028 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривні.

Верховний Суд у постанові від 30.11.2021 року у справі №360/503/21 сформував наступні правові висновки про те, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть. Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд зазначив, що Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». Водночас Законом №966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. Водночас Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIIІ.

При цьому будь-які обмеження суддівської винагороди не можуть бути застосовані іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Конституційний Суд України в пункті 4.1 рішення від 11.03.2020 року в справі №4-р/2020 з посиланням в тому числі на норми міжнародного права зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013, від 8 червня 2016 року №4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року №11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року №2-р/2020).

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року №6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року №11-р/2018).

Отже, для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.11.2021 року у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 року у справі №360/503/21, від 12.07.2023 року по справі №140/5481/22.

Крім цього, відомості про суд, де працював суддя, вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці подаються до Пенсійного фонду під час призначення судді щомісячного довічного грошового утримання і зберігаються у матеріалах особової справи. Ці відомості залишаються незмінними.

Розмір суддівської винагороди, визначений статтею 135 Закону №1402-VIII, і, відповідно, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, може змінитися лише у разі зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлюється законом України про бюджет на відповідний рік. Про ці зміни Пенсійний фонд знає безпосередньо з закону.

Верховним Судом викладено правовий висновок у постанові від 27 жовтня 2022 року у справі №640/10564/21, відповідно до якої довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою не є юридичним фактом, з яким пов`язується виникнення права на перерахунок. Суддівська винагорода визначається безпосередньо законом.

Довідка про суддівську винагороду має виключно інформаційний характер. Видаючи таку довідку, голова суду чи інша особа, що діє від його імені, лише інформує Пенсійний фонд про розмір та складові суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді. Суд також звернув увагу на юридичну позицію Конституційного Суду України, висловлену у Рішенні від 18.02.2020 року № 2-р/2020 (ч.6 п.16) про «автоматичне» здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі збільшення розміру такої винагороди.

Положення пунктів 1, 3 Розділу II та пункту 2 Розділу III Порядку №3-1, які передбачають необхідність звернення судді та надання довідки про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, не узгоджуються з принципом «автоматичності» перерахунку, про який йдеться у Рішенні Конституційного Суду України від 18.02.2020.

Рада суддів України теж неодноразово звертала увагу Пенсійного фонду України на необхідність запровадження «автоматичного» перерахунку та внесення змін до Порядку №3-1, зокрема, у рішеннях від 01.03.2019 №12, від 09.04.2021 №7.

Отже, Пенсійний фонд України та/або його органи повинен проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого судді, автоматично, незалежно від подання довідки про суддівську винагороду судді, що працює на відповідній посаді.

Аналогічний правий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 27.10.2022 у справі №640/10564/21, від 12.09.2023 у справі №540/7777/21, від 28.11.2023 у справі №640/16655/21.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028,00 грн.), на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.), на підставі статті 7 Закону №3460-IX та є неправомірною.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними рішення відповідача щодо визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 грн. підлягають задоволенню, а тому, як наслідок, необхідно зобов`язати здійснити перерахунок його грошового утримання виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028 грн. встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 №3460-ІХ .

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає задоволенню повністю.

Суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тому, враховуючи приписи статті 139 КАС України, витрати необхідно присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як суб`єкта владний повноважень, який приймав оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №93 від 20.12.2024 у частині не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді періодів роботи з 30.06.1987 року по 26.01.1988 - на посаді стажиста за посадою помічника прокурора Зарічного району міста Суми; з 27.01.1988 по 24.07.1990 - помічника прокурора Зарічного району міста Суми; з 25.07.1990 по 03.07.1991 - прокурора відділу нагляду за виконанням законів в господарській діяльності, соціальної та екологічної сфери прокуратури Сумської області (що становить 4 роки 2 дні), половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі (що становить 1 рік 10 місяців 29 днів), а також календарного періоду проходження строкової військової служби з 11.11.1979 по 16.10.1982 (що становить 2 роки 11 місяців 5 днів), а також в частині визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн., встановленого на 01.01.2024 абзацом четвертим статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді періоди роботи з 30.06.1987 року по 26.01.1988 - на посаді стажиста за посадою помічника прокурора Зарічного району міста Суми; з 27.01.1988 по 24.07.1990 - помічника прокурора Зарічного району міста Суми; з 25.07.1990 по 03.07.1991 - прокурора відділу нагляду за виконанням законів в господарській діяльності, соціальної та екологічної сфери прокуратури Сумської області (що в загальному становить 4 роки 2 дні), половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі (що становить 1 рік 10 місяців 29 днів), а також календарний період проходження строкової військової служби з 11.11.1979 по 16.10.1982 (що становить 2 роки 11 місяців 5 днів).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 11.12.2024 в розмірі 94 % відсотків грошового утримання судді, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого на 01.01.2024 абзацом четвертим статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. С.Бандери, 43, м. Суми, )

Суддя Мультян Марина Бондівна