Справа № 560/8967/24
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2025-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/8967/24

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

07 лютого 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.

1. Короткий зміст позовних вимог.

1.1 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 з 26.02.2022 по 03.02.2023 грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 26.02.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 03.02.2023, посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, компенсацію за невикористані щорічні календарні відпустки за період служби, компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період служби, індексацію грошового забезпечення та одноразову допомогу при звільненні з військової служби із розрахунком місячного грошового забезпечення, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

2.1 Судом першої інстанції встановлено недотримання позивачем у заяві вимог ч. 1 ст. 122 КАС України.

2.2 Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без руху та надано 10-денний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та надання доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами.

2.3 На виконання вимог ухвали від 21 червня 2024 року, позивач подав заяву про поновлення процесуального строку, у якій зазначено, що позивач 07.06.2024 подав до стройової частини ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення з 26.02.2022 по 03.02.2023, на яку відповідач надав відповідь 18.06.2024. Відтак, позивач повідомляє, що дізнався про порушення своїх прав 18.06.2024, а тому вважає, що строк звернення до суду ним не пропущено.

3. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

3.1 Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду. Продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви на 3 дні з моменту отримання копії цієї ухвали.

3.2 Суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позову через неусунення позивачем встановлених ухвалою суду від 4 липня 2024 року недоліків.

3.3 В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся до суду з проханням зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 26.02.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 03.02.2023. Проте відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 03.02.2023 №37 позивача виключено зі списків особового складу відділу з 03.02.2023.

3.4 З адміністративним позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 звернувся лише 20 червня 2024 року. Враховуючи той факт, що з дня отримання копії витягу з наказу про звільнення позивача минуло більше одного року, що передувало зверненню позивача до суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовну заяву необхідно повернути позивачеві.

4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

4.1 Не погодившись із ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2024, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

4.2 Як на підставу апеляційного оскарження апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, у порушення норм матеріального та процесуального права, не врахував той факт, що відповідач в наказі про звільнення не вказав порядок обчислення грошового забезпечення та інших додаткових видів грошового забезпечення. Враховуючи дану інформацію, апелянт стверджує, що дізнався про порушення свого права лише після отримання листа відповідача від 18 червня 2024 року.

ІІ. Мотивувальна частина.

1. Позиція апеляційного суду

Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.

1.1 Положеннями частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

1.2 Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

1.3 Законом України №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

1.4 До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

1.5 Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні), роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

1.6 Відповідно до ст.30 ЗУ "Про оплату праці" при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

1.7 Поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій адміністративній справі охоплюється застосованим у ч.2 ст.233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».

1.8 Аналогічну правову позицію було неодноразово висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №807/363/18, від 25 квітня 2019 року у справі №804/496/18, від 26 червня 2019 року у справі №820/4748/17, від 22 травня 2020 року у справі №808/3200/17, від 04 лютого 2021 року у справі №160/5393/19.

1.9 У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 №8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, ст.ст.1,12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

1.10 Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або за визначенням, використаним у ч.2 ст.233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

1.11 Таким чином, під виплатою всіх сум, що належать працівникові при звільненні, слід розуміти усі виплати, які мали йому бути виплачені у зв`язку зі звільненням та виплати, які не були виплачені під час проходження служби (в межах даних правовідносин).

1.12 Законодавець в ч. 2 ст. 233 КЗпП України пов`язав початок перебігу строку звернення до суду (в межах даних правовідносин) не з моменту звільнення, а з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені особі при звільненні. Тобто висновок суду першої інстанції про початок перебігу строку звернення до суду з моменту звільнення є помилковим.

1.13 Крім того, апеляційний адміністративний суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, № 35787/03, п. 29, у яких зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист.

1.14 При цьому, Європейський суд з прав людини провів межу між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу., натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

1.15 Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 (справа №11-989заі18), згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

1.16 Застосування судом першої інстанції вимог ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у редакції на момент звернення до суду, без урахування редакції цієї норми до внесення змін (19.07.2022), на період дії якої в тому числі припадають правовідносини у цій справі (перерахунок грошового забезпечення з 26.02.2022), а також без дослідження факту одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, можна вважати надмірним формалізмом.

1.17 Апеляційний суд вважає, що позивач фактично мав завершити свої правовідносини з відповідачем в частині виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні саме в день звільнення. А відповідач повинен був письмово повідомити позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (факт такого повідомлення судом першої інстанції не встановлено). При чому, належить врахувати, що під виплатою всіх сум, що належать працівникові при звільненні, слід розуміти усі виплати, які мали йому бути виплачені у зв`язку зі звільненням, та виплати, які не були виплачені під час проходження служби (у межах даних правовідносин).

1.18 Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про пропущення строку звернення до суду і відмові в його поновленні та не врахував усі обставини у справі.

2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

2.1 Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, який в порушення норм процесуального права передчасно постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі.

2.2 Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Сапальова Т.В.