Справа № 203/5580/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2025 рокуСправа №203/5580/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-
08 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), з урахуванням уточнення від 18.12.2024 року, в якій просить:
визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні №75559394 від 18.07.2024 року.
В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що в провадженні Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №75559394 від 18.07.2024 року.
26 вересня 2024 року головним державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтюх Єлизаветою Євгеніївною за невиконання без поважних причин рішення державного виконавця в межах виконавчого листа №203/3867/22, виданого 27.06.2024 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, прийнято постанову про накладення штрафу в порядку ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» на ОСОБА_1 , у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.
У постанові державний виконавець зазначає, що при перевірці виконання рішення про зобов`язання вчинення певних дій, а саме усунення ОСОБА_2 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей квартири встановлено, що боржником ОСОБА_1 рішення самостійно не виконано, про що 25.09.2024 року складено акт державного виконавця.
ОСОБА_1 вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, постанову державного виконавця про накладення штрафу на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виконавчому провадженні №75559394, оскільки Верховний Суд зупинив виконання рішення після винесення оскаржуваної постанови державного виконавця, крім того, під час винесення оскаржуваної постанови не враховані інтереси неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим представник позивача звернувся з уточненою позовною заявою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 року, судову справу №203/5580/24, провадження №2-а/0203/47/2024, було розподілено головуючому судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Ханієвій Ф.М. та передано канцелярією суду 10.10.2024 року.
Супровідним листом судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська вих.№203/5580/24/6288/2024 від 28 листопада 2024 року справу №203/5580/24 надіслано на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2024 року для розгляду справи визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі №203/5580/24 за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у порядку визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
23 грудня 2024 року на адресу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник уточненої позовної заяви з додатками.
25 грудня 2024 року Першим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
27 червня 2024 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист №203/3867/22.
На підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа №203/3867/22, старшим державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дрозд Юлією Сергіївною 18 липня 2024 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №75559394 з виконання виконавчого листа №203/3867/22 виданого Кіровським районним судом м.Дніпропетровська про: усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей цієї квартири.
Встановлено боржнику ОСОБА_1 строк для виконання рішення суду - протягом 10 днів.
Відповідно до акту головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 25 вересня 2024 року при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №203/3867/22 від 27.06.2022 року, виданого Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, про усунення ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей цієї квартири за участю двох понятих: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено:
"Виходом за адресою встановлено, що вимоги виконавчого документу самостійно не виконано. Двері ніхто не відчинив. Протягом строку, який передбачений частиною 6 статті 26 ЗУ "Про виконавче провадження" заяви сторін щодо самостійного виконання рішення до відділу не надходили. Сторони ВП під час вчинення виконавчих дій не були присутні."
За невиконання боржником ОСОБА_1 без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, а саме: усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей цієї квартири, постановою головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни 26 вересня 2024 року на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь держави в розмірі 1700 грн.
Встановлено боржнику ОСОБА_1 строк для виконання рішення суду - протягом 10 днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановлено ухвалу від 15.10.2024 року в справі №203/3867/22, якою зупинено виконання та дію рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
ОСОБА_1 вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, постанову державного виконавця про накладення штрафу на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні №75559394, оскільки Верховний Суд зупинив виконання провадження після винесення оскаржуваної постанови державного виконавця, крім того, під час винесення оскаржуваної постанови не враховані інтереси неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим представник позивача звернувся з уточненою позовною заявою до суду.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до підпункту 6, 7 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, в тому числі таких виконавчих документів, як постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документа.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Згідно статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників.
Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.
У відповідності до частин 1, 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
27 червня 2024 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист №203/3867/22.
На підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа №203/3867/22, старшим державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дрозд Юлією Сергіївною 18 липня 2024 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №75559394 з виконання виконавчого листа №203/3867/22 виданого Кіровським районним судом м.Дніпропетровська про: усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей цієї квартири.
Встановлено боржнику ОСОБА_1 строк для виконання рішення суду - протягом 10 днів.
Порядок виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 25 вересня 2024 року при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №203/3867/22 від 27.06.2022 року, виданого Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, про усунення ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей цієї квартири за участю двох понятих встановлено:
"Виходом за адресою встановлено, що вимоги виконавчого документу самостійно не виконано. Двері ніхто не відчинив. Протягом строку, який передбачений частиною 6 статті 26 ЗУ "Про виконавче провадження" заяви сторін щодо самостійного виконання рішення до відділу не надходили. Сторони ВП під час вчинення виконавчих дій не були присутні."
Відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» прямо та однозначно встановлена імперативна норма, що регламентує подібні правовідносини та детально встановлює процедуру виконання рішення суду у немайновому спорі, а саме: - у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. - у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Судом також встановлено, що за невиконання боржником ОСОБА_1 без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, а саме: усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей цієї квартири, постановою головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни 26 вересня 2024 року на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь держави в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 грн.
Щодо доводів представника позивача про те, що під час винесення оскаржуваної постанови державного виконавця не враховані інтереси неповнолітньої дитини, яка проживає у спірній квартирі, виконавчий лист та постанова у виконавчому провадженні сформульовані з недостатньою чіткістю, адміністративний суд не приймає вказані доводи, так як вони стосуються безпосередньо змісту рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили і підлягає виконанню, а саме рішення та виконавчий лист можуть бути переглянуті тільки у випадках, передбачених ЦПК України.
Адміністративний суд у даному провадженні не наділений повноваженнями перевіряти правомірність та законність рішення районного суду і виконавчого листа, який виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська.
Щодо посилання представника позивача на ухвалу колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2024 року по справі №203/3867/22 про зупинення виконання та дію рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, суд також не приймає до уваги вказані доводи представника позивача, оскільки Верховний Суд виніс ухвалу про зупинення виконання та дію рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку вже після винесення 26 вересня 2024 року оскаржуваної постанови про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 .
Приймаючи рішення у справі, суд також враховує, що в матеріалах адміністративної справи відсутні достатні докази про виконання позивачем (боржником - ОСОБА_1 ) рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року в справі №203/3867/22.
З урахування викладеного та наявних доказів в матеріалах справи, суд приходить до висновку про правомірність постанови про накладення штрафу, яка прийнята головним державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтюх Єлизаветою Євгеніївною згідно вимог чинного законодавства.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник