Справа № 500/5109/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5109/24

06 лютого 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Тернопільської міської ради (надалі, відповідач), в якому просить визнати незаконним і скасувати рішення тридцять дев`ятої сесії восьмого скликання Тернопільської міської ради від 06.07.2024 року «Про відмову у надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 квітня ОСОБА_1 » .

Позов обґрунтований тим, що позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню спірне рішення тридцять дев`ятої сесії восьмого скликання Тернопільської міської ради «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 квітня ОСОБА_1 », прийняте на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 року у справі №500/1045/24, оскільки дане рішення суду не вступило в законну силу і оскаржується позивачем в апеляційному порядку.

Ухвалою суду від 22.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні даного позову. Вважає, що при прийнятті спірного рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. У спірному випадку, на думку відповідача, вбачається невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку позивач бажає відвести у власність, оскільки її цільове призначення не відповідає функціональному призначенню територій, котре визначене містобудівною документацією міста Тернополя, зокрема Генеральним планом м. Тернополя та Планом зонування території м. Тернополя. Просить врахувати, що з огляду на зміни, які внесені до Земельного кодексу України Законом № 2145-IX, із 07 квітня 2022 року до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року зупинено провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення до набрання законної сили судовим рішенням у справі №500/1045/24.

Ухвалою суду від 21.01.2025 постановлено поновити провадження в даній адміністративній справі.

Судом встановлено, що Тернопільською міською радою, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 у справі №500/1045/24, розглянуто заяву ОСОБА_1 (адреса проживання АДРЕСА_2 ) із реєстраційним номером 24582/23 від 26.12.2023 із проханням дати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0600га для ведення індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_1 , прийнято рішення №8/39/140 від 07.06.2024 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ".

Також, до позовної заяви долучено копію рішення Тернопільської міської ради восьмого скликання "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .Квітня ОСОБА_1 " за №20525/2024 від 09.08.2024.

Суд зауважує, що як і саме обґрунтування позовних вимог, так і додані до матеріалів докази стосуються рішення відповідача "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ", яке датоване 07.06.2024.

А відтак, суд розцінює зазначене у прохальній частині рішення відповідача від 06.07.2024 як технічну помилку, та в межах даної справи судом надається правова оцінка рішенню "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 " від 07.06.2024.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, відповідності до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України).

Частина третя статті 116 ЗК України встановлює, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у власність та встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення садівництва - не більше 0,12 гектарів (пункт «в» частини першої статті 121 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 ЗК України, відповідно до частини шостої якої, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З наведеного слідує, що вказана законодавча норма встановлює два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

При цьому, частиною сьомою статті 118 ЗК України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997, №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280).

Відповідно до статті 2 Закону №280 місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення (стаття 5 Закону №280).

Стаття 26 Закону №280 передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону № 280).

Частинами першої, четвертою статті 47 Закону №280 передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Поряд з цим, оскільки питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, то способом волевиявлення ради, яка реалізує від імені відповідної територіальної громади повноваження у сфері регулювання земельних відносин, - є прийняття рішення сесією.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 у справі №500/1045/24, розглянуто заяву ОСОБА_1 із реєстраційним номером 24582/23 від 26.12.2023 із проханням надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0600 га для ведення індивідуального садівництва за адресою вул. 15 квітня, Тернопільська міська рада восьмого скликання (тридцять дев`ята сесія) рішенням №8/39140 від 07.06.2024 відмовила у наданні дозволу ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0600га для ведення садівництва за адресою вул.15 квітня.

При цьому, позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню спірне рішення відповідача, адже, як вказує позивач, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 року у справі №500/1045/24, яке слугувало підставою для прийняття спірного рішення відповідача, не вступило в законну силу і оскаржується позивачем в апеляційному порядку.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

При цьому, статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що після набрання судовим рішенням законної сили, у відповідача виникає "обов`язок" його виконати та за невиконання такого обов`язку настає передбачена законом відповідальність.

Поряд з цим, з вимог пункту восьмого частини першої статті 238 КАС України слідує право суб`єкта владних повноважень, виправити оскаржувані порушення не лише після прийняття судового рішення, чи на його виконання, а й підчас розгляду справи судом.

Вирішуючи даний спір по суті, суд також зазначає, що згідно змісту спірного рішення відповідача, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , покликаючись на наступні підстави:

- вбачається невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку ОСОБА_1 бажає відвести у власність, оскільки її цільове призначення не відповідає функціональному призначення територій, котре визначене містобудівною документацією міста Тернополя, зокрема Генеральним планом м. Тернополя та Планом зонування території м. Тернополя;

- на момент звернення ОСОБА_1 до міської ради, так станом і на сьогодні в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Надаючи оцінку вказаним підставам для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою суд зазначає, що частина сьома статті 118 ЗК України вказує, що єдиною підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Відповідно до статті 17 вказаного Закону генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до статті 18 вказаного Закону План зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Відповідно до Генерального плану м. Тернополя, долученого до матеріалів даної справи, земельна ділянка, яку позивач бажає відвести у власність розташовується частково на території багатоквартирної житлової забудови та частково на території зелених насаджень.

Відповідно до Плану зонування території м. Тернополя земельна ділянка, яку позивач бажає відвести у власність розташовується частково у зоні змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови (від 9-ти до 16-ти поверхів) Ж-4 та частково в підзоні зелених насаджень спеціального призначення Р-3с.

Пояснювальною запискою містобудівної документації «Тернопіль. Внесення дострокових змін до плану зонування території міста» визначено переважні та супутні види використання територій згідно Плану зонування території м. Тернополя, відповідно до якої:

Ж-4. Зона змішаної багатоквартирної житлової та громадської забудови.

Переважні види використання: житлові будинки від 9-ти до 16-ти поверхів (відповідно до розробленої містобудівної документації в якості архітектурних акцентів); - загальноосвітні та спеціалізовані учбові заклади всіх типів; - окремо розміщені, вбудовано-прибудовані дитячі заклади, в т.ч. зблоковані з початковими школами; - окремо розташовані і вбудовано-прибудовані адміністративні установи, підприємства торгівлі, обслуговування, громадського харчування; - технічні будівлі та споруди; - озеленені території; - клуби багатоцільового та спеціалізованого призначення; - бібліотеки; - виставочні зали; - спортивні майданчики; - аптеки; - амбулаторії, консультативні медичні заклади; - поштові відділення, телефонні та телеграфні станції; - усі типи використання, дозволені у зоні Г, які можуть розміщуватись в окремій будівлі чи на будь-якому поверсі будинку іншого призначення. Супутні види дозволеного використання: - вбудовані, підземні, напівпідземні гаражі та відкриті стоянки; - відкриті стоянки для тимчасового зберігання автотранспорту з розрахунку відповідно ДБН 360-92**; - розміщення територій для паркування автомобілів, господарських, ігрових, спортивних майданчиків; - споруди комунальної та інженерної інфраструктури, необхідної для обслуговування даної зони. Р-3с. Підзона зелених насаджень спеціального призначення.

Зона Р-3с - зелених насаджень спеціального призначення виділена для забезпечення правових умов створення і збереження спеціальних зелених насаджень як фактору захисту навколишнього природного середовища від негативного антропогенного впливу. Переважні види використання: - озеленення (посадка дерев, кущів, газонів) санітарно-захисних зон (С33) підприємств, шумових зон об`єктів транспорту, охоронних зон повітряних ліній електропередач, коридорів та інших комунікацій, санітарно-захисних зон охорони об`єктів водопостачання, територій зсувів тощо. - пожежні депо, лазні, пральні, гаражі, склади (крім громадських та спеціалізованих продовольчих), будівлі управлінь, конструкторських бюро, навчальних закладів, виробничо-технічні училища без гуртожитків, магазини, підприємства громадського харчування, поліклініки; - науково-дослідні та службові приміщення підприємств, стоянки для громадського та індивідуального транспорту, місцеві та транзитні комунікації, ЛЕП, електростанції, нафто- і газопроводи, свердловини для технічного водопостачання, водоохолоджуючі споруди, споруди для підготовки технічної води, каналізаційні насосні станції, споруди оборотного водопостачання, розсадники рослин для озеленення підприємств та санітарно-захисної зони. Супутні види дозволеного використання: - місця короткочасного відпочинку з відповідним обладнанням; - пляжі з відповідним обладнанням; - спортивні майданчики; - станції прокату човнів та рятувальні станції; - малі архітектурні форми. - споруди комунальної та інженерно-технічної інфраструктури, необхідні для обслуговування даної зони. Не допускається розмішувати: - житлові будинки з при домовими територіями, гуртожитки, готелі, будинки для приїжджих; - дитячі дошкільні заклади, загальноосвітні школи, лікувально-профілактичні й оздоровчі заклади, стаціонари; - спортивні споруди, сади, парки, садівничі товариства; - охоронні зони джерел водопостачання, водозабірні споруди; - не допускається вирощування сільськогосподарської продукції, ведення тваринництва.

Суд зазначає, що позивач у своїй заяві від 26.12.2023 вказав бажані розміри та мету використання земельної ділянки, а саме: площа ділянки 0,0600 га для ведення індивідуального садівництва за адресою вул.15 квітня.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 35 ЗК України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

То ж, суд вважає, що намір цільового використання земельної ділянки, яку позивач бажає отримати у власність, не відповідає функціональному призначенню території, визначеному містобудівною документацією міста Тернополя, зокрема Генеральним планом м. Тернополя та Планом зонування території м. Тернополя де така ділянка знаходиться, - що свідчить про невідповідність місця розташування земельної ділянки та як наслідок є правомірною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Стосовно іншої підстави для відмови, а саме, що на момент звернення ОСОБА_1 до міської ради, та станом і на сьогодні в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану», суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України №64/202 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, дію якого в подальшому було неодноразово продовжено.

На дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" №389-VIII від 12.05.2015 (далі - Закон №389-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" №2145-IX від 24.03.2022 (далі - Закон №2145-IX) внесено зміни, серед іншого, до ЗК України.

Так, Розділ X "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктами 27 і 28. У підпункті 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Вказані зміни до ЗК України набрали чинності 07.04.2022.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону № 389-VІІІ правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону. В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Водночас, правовідносини у сфері реалізації громадянами права на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального садівництва не належать до переліку прав і свобод, перелічених у частині другій статті 64 Основного Закону (обмеження щодо яких не допускається в умовах воєнного або надзвичайного стану).

За наведених обставин відповідач обґрунтовано врахував заборону на передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність на час дії воєнного стану, обумовлену змінами, які внесені до ЗК України Законом № 2145-IX та приймаючи спірне рішення в тому числі з врахуванням положень підпункту 5 пункту 27 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України, відповідач діяв правомірно, оскільки інших альтернативних дій вказана місцева рада не вправі була вчиняти.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.08.2023 у справі №300/3771/22.

Також суд звертає увагу, що встановлена у підпункті 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України заборона носить тимчасовий характер і після закінчення воєнного стану в Україні позивач не позбавлений права звернутись з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову повністю, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні даного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 06 лютого 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Тернопільська міська рада (місце проживання: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.