Справа № 580/12385/24
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року справа № 580/12385/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся адвокат Фай В.Г. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, Майдану Волі, 3) в якій просить:

-визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні пенсії за віком;

-скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні пенсії за віком №03 від 17.10.2024 року;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати до трудового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком період навчання:

-в технічному училищі №10 м. Черкаси з 01.09.1984 по 17.07.1985 згідно диплому НОМЕР_1 від 17.07.1985 року;

-період роботи в колгоспі Дружба з 29.08.1986 по 16.11.1987 та з 02.07.1990 по 29.04.1993 згідно архівних довідок №296/03-01, №297,03-01 від 12.09.2024 року;

-період роботи з 06.07.1995 по 30.12.1997 року;

-період робот и з 19.02.1998 по 02.03.2000 року;

-період догляду за особою, яка досягла 80-річного віку з 23.02.2004 по 31.12.2006 та з 16.11.2007 по 24.01.2019 року;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії по віку відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з часу досягнення 60 річного віку, тобто з 13 жовтня 2024 року.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 відкрито провадження в даній справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що звернувшися до пенсійних органів про призначення пенсії по віку, відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії через не зарахування до страхового стажу навчання та періодів роботи. Позивач вважає дії відповідача неправомірними, оскільки навчання та періоди роботи підтверджуються поданими позивачем документами.

Відповідач подав до суду відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що виявлені неточності записів відомостей про страховий стаж не дають пенсійному органу підстави для призначення пенсії, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області із заявою від 09.10.2024 про призначення пенсії за віком.

Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішенням від 17.10.2024 №03 відмовило у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу 31 рік. Зазначено, що страхового стажу становить 24 роки 05 місяців 21 день. За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

-період навчання в технічному училищі №10 м. Черкаси з 01.09.1984 по 17.07.1985 згідно диплома НОМЕР_1 від 17.07.1985, оскільки в дипломі зазначено по батькові " ОСОБА_2 " не відповідає по батькові " ОСОБА_3 " згідно паспортних даних;

-період роботи в колгоспі "Дружба" з 29.08.1986 по 16.11.1987 та з 02.07.1990 по 29.04.1993 згідно архівних довідок №296/03-01, №297/03-01 від 12.09.2024, оскільки в архівних довідках зазначено прізвище " ОСОБА_4 " не відповідає прізвищу " ОСОБА_5 " згідно паспортних даних та по батькові " ОСОБА_6 " не відповідає по батькові " ОСОБА_3 " згідно паспортних даних;

-період роботи з 06.07.1995 по 30.12.1997, оскільки запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки печатки підприємства;

-період роботи з 19.02.1998 по 02.03.2000, оскільки відсутній запис про звільнення (стаж обчислено згідно даних наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування);

-період догляду за особою, яка досягла 80-річного віку з 23.02.2004 по 31.12.2005 та з 16.11.2007 по 31.12.2009, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

При цьому, ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_2 позивач працював в спірний період:

б/н) навчання в ТУ №10 м. Черкаси з 01.09.1984 по 17.07.1985;

3-4) 29.081986 по 16.11.1987 член колгоспу «Дружба», нак. №10 від 29.08.1986, нак. 12 від 16.11.1987;

14-15) 02.07.1990 по 29.04.1993 член колгоспу «Дружба», нак. №8 від 02.07.1990, нак. 10 від 29.04.1993;

20-20/а) 06.07.1995 по 30.12.1997 М.П. «Інкопрімсервіс», нак. №87-о від 06.07.1995, нак. 111-ок від 30.12.1997;

22-23) 19.02.1998 по 02.03.2000 член кооперативу «Дружба», нак. №13/б від 19.02.1998, нак. 1 від 08.03.2000.

При цьому, дані періоди не були зараховані до страхового стажу позивача при призначенні пенсії за віком з різних підстав.

Суд вказує, що період навчання в технічному училищі №10 м. Черкаси з 01.09.1984 по 17.07.1985 зазначений у трудовій книжці НОМЕР_2 узгоджується з дипломом НОМЕР_1 від 17.07.1985, який заповнений українською та російськими мовами і в написанні позивача по-батькові, записано ідентично « ОСОБА_2 ».

Щодо періоду роботи в колгоспі «Дружба» з 29.08.1986 по 16.11.1987 та з 02.07.1990 по 29.04.1993 згідно архівних довідок трудового архіву Драбівської селищної ради №296/03-01, №297/03-01 від 12.09.2024 року, в архівних довідках зазначено прізвище « ОСОБА_4 » та по батькові « ОСОБА_6 ».

Згідно рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 24.05.2019 у справі №692/919/18 зокрема встановлено факт родинних відносин ОСОБА_7 (батько) та ОСОБА_1 . Суд вказав, що згідно свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_7 помер, а згідно свідоцтва про народження позивача, його матір`ю є ОСОБА_8 , а батьком записаний ОСОБА_9 . 06.05.1981 року було повторно видано свідоцтво про народження позивача, в якому зазначалося, що ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які одружилися 30 листопада 1967 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до виписки з по господарських книг Бойківщинської сільської ради № 422 від 07.08.2018 року головою господарства за адресою с. Бойківщина, вул. Чапаєва, 62 за 1964-1976 роки була ОСОБА_8 , чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_1 , а тому суд вирішив встановити факт родинних відносин про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Драбів Драбівського району Черкаської області ОСОБА_7 був батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При чому, безспірним є факт відсутності відтиску печатки на запису про звільнення М.П. «Інкопрімсервіс» та відсутній запис про звільнення 02.03.2000 з кооперативу «Дружба».

Як встановлено судом, КСП «Дружба» де пропрацював позивач до 02.03.2000 року, та як записано в трудовій книжці, що членство в господарстві припинено в зв`язку з реорганізацією КСП «Дружба» у товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба», в зв`язку з чим 07.04.2000 року останній прийнятий по переводу у новостворене товариство на посаду сантехніка-електрика де пропрацював до 27 липня 2001 року.

Суд вказує, що порядок заповнення трудової книжки у період прийняття/звільнення позивача на/з роботи (1997) був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58.

Згідно з вказаною Інструкцією заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.

У постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Також суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині періоду навчання та роботи містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому вище зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо не зарахування періоду догляду за особою, яка досягла 80-річного віку з 23.02.2004 по 31.12.2006 та з 16.11.2007 по 24.01.2019 року до страхового стажу, суд вказує на таке.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17.10.2024 №03 до страхового стажу не зараховано період догляду за особою, яка досягла 80-річного віку з 23.02.2004 по 31.12.2005 та з 16.11.2007 по 31.12.2009.

Відповідно до пп. є п. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до п. 14 (9) ч. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на час догляду, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема: один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, передбачено, що за осіб, зазначених у пунктах 8, 11 - 14, 16 статті 11 цього Закону, страхові внески сплачуються в порядку і строки, визначені Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів цільових фондів, з яких цим особам сплачуються відповідно грошове забезпечення, страхові виплати, допомога і компенсації.

Відповідно до п. 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 29 квітня 2004 року №558, непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація).

Згідно довідок управління соціального захисту населення Золотоніської РДА Черкаської області від 10.09.2024 №674 та від 13.03.2019 №183 про отримання (неотримання) допомоги, ОСОБА_1 перебував на обліку управління з 23.02.2004 по 31.12.2005, а також 16.11.2007 по 24.01.2019 як особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю 1 групи або досягла 80-річного віку та призначена компенсаційна виплата ОСОБА_8 . Загальна сума доходу вказано прочерк.

Тобто, згідно вказаних довідок, позивачем надавалися соціальні послуги особі, яка досягла 80-річного віку.

Тому, враховуючи, що позивач відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як особа яка надає соціальні послуги, то невиконання страхувальником покладеного на нього обов`язку нарахувати та сплатити єдиний внесок не несе негативних наслідків для позивача.

Суд також врахував щодо зарахування до страхового стажу частину спірного періоду догляду за особою, яка досягла 80-річного віку.

При цьому, ч. 10 Порядку №637 чітко унормовує, що час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється зокрема на підставі акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

Згідно ч. 3 ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, частиною 1 ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, суд зазначає, що при виникненні у відповідача сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Матеріали справи не містять доказів щодо здійснення Головним управлінням перевірки достовірності відомостей про позивача, а відтак, суд зазначає, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди з 01.09.1984 по 17.07.1985, з 29.08.1986 по 16.11.1987, з 02.07.1990 по 29.04.1993, з 06.07.1995 по 30.12.1997, з 19.02.1998 по 02.03.2000, з 23.02.2004 по 31.12.2006 та з 16.11.2007 по 24.01.2019 року.

Таким чином, оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії в частині зарахування страхового стажу є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

За таких обставин суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №03 від 17.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 01.09.1984 по 17.07.1985, з 29.08.1986 по 16.11.1987, з 02.07.1990 по 29.04.1993, з 06.07.1995 по 30.12.1997, з 19.02.1998 по 02.03.2000, з 23.02.2004 по 31.12.2005 та з 16.11.2007 по 31.12.2009 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.10.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР