Справа № 240/19931/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 лютого 2025 року м. Житомир справа № 240/19931/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши у письмовому провадженні заяву про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

встановив:

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату пенсії з 01 травня 2024 року відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше сплачених сум.

Відповідач через систему "Електронний суд" подав заяву про закриття провадження у справі, мотивовану тим, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі № 240/3984/22 вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є предметом розгляду у адміністративній справі № 240/19931/24.

Визначаючись щодо правових підстав для закриття провадження у цій справі суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В означених випадках належним способом захисту порушеного права позивача дійсно не може бути звернення до суду з новим позовом, адже це зумовлювало б розгляд судом тих самих вимог, які вже вирішені за результатами розгляду спору між тими самими позивачем і відповідачем з урахуванням тих же обставин.

Визначаючись чи утворюють заявлені позивачкою вимоги у цій справі виникнення нового публічно-правового спору суд, насамперед, враховує

- тотожність спору, що передбачає неодмінний збіг усіх елементів і за суб`єктним, і за об`єктним складом - сторін, предмета і підстав;

- прийняття у справі за ідентичним позовом остаточного судового рішення, що набрало законної сили.

У разі ж зміни принаймні однієї з наведених складових, зокрема предмета або підстав, спір не може вважатися тотожним.

За своєю правовою природою предмет позову становить вимогу до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставою позову є обставини, якими позивач мотивує вимоги щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів.

У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд визначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

У цій же постанові касаційний суд акцентував увагу на вирішальному значенні для встановлення тотожності підстав позову кола обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Суд з`ясував, що у провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 240/3984/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивачка просила суд визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати пенсії з 01 вересня 2021 року згідно з положеннями статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не у повному розмірі та зобов`язати здійснити нарахування та виплату пенсії у розмірі, визначеному частиною третьої цієї правової норми у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням суду від 24 травня 2022 року у справі № 240/3984/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Водночас, у справі № 240/19931/24, що розглядається, ОСОБА_1 позивається про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання пенсійного органу провести нарахування та виплату пенсії з 01 травня 2024 року відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше сплачених сум.

Отже, у зазначених справах спір виник між тими ж самими сторонами, однак підстави та предмет спору у справах - різний, оскільки у справі № 240/3984/22 позивачка просила здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії з 01 вересня 2021 року, а у справі, що розглядається, - з 01 травня 2024 року. Окрім того, не є аналогічними (тотожними) й правові підстави заявлених позовних вимог, які у цій справі ґрунтуються, серед іншого, також і на правовій позиції Конституційного Суду України у Рішенні від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024.

На переконання суду вимоги позивачки відрізняються та не є тотожними й підстави позову, що не утворює правових підстав для застосування норми пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

При цьому суд вважає необхідним зауважити на тому, що спірні правовідносини у цій справі склались щодо пенсійного забезпечення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, а тому слід враховувати, що згідно із статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Чорнобильська катастрофа торкнулася долі мільйонів людей. У багатьох регіонах, на величезних територіях виникли нові соціальні та економічні умови. Україну оголошено зоною екологічного лиха.

В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб - комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.

Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.

При цьому, в силу вимог положень статей 22, 58 Конституції України за особами, які набули право на призначення пенсії з урахуванням спеціального Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у тому числі за правилами статті 54, таке право зберігається й у разі зміни нормативно-правового регулювання цих правовідносин незалежно від його фактичної реалізації, а право на належне пенсійне забезпечення не перебуває в залежності від формування юридичних підходів до правозастосування та судової практики.

За таких обставин суд доходить висновку, що право позивачки на пенсійне забезпечення відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у разі встановлення його порушення під час судового розгляду справи по суті, може бути захищене судом у межах заявлених у цій справі вимог з 01 травня 2024 року, а тому заява відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про закриття провадження у справі № 240/19931/24 залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.Г. Приходько