Справа № 756/5566/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 756/5566/24 Суддя (судді) першої інстанції: Галась І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

при секретарі судового засідання Харечко Ю.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Степаненко Г.О.,

представника відповідача - Лаврінець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА №1191117 від 28.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 175-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 51,00 грн та провадження у справі закрити;

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА №1196054 від 03.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею статті 177 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 17,00 грн та провадження у справі закрити;

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА №1196066 від 03.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 178 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 119,00 грн та провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані постанови в момент затримання позивача про притягнення до адміністративної відповідальності працівниками поліції не складалися і не вручалися позивачу. Стверджує, що підписи, які наявні в постановах в графі підпису правопорушника не належать ОСОБА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 28.09.2023 не палив на зупинці громадського транспорту, а 03.10.2023 не купував у незнайомої особи самогон, не вживав його і не перебував в стані алкогольного сп`яніння в громадському місці, оскільки в цей час знаходився вдома, а тому оскаржувані постанови підлягають скасуванню.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваних постановах не зазначено, які саме наявні докази вини у скоєнні позивачем адміністративних правопорушень. Вважає, що суд першої інстанції під час прийняття рішення у справі не досліджував обставин справи, а лише вдався до формального переписування у мотивувальній частині рішення позову та відзиву.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року та від 22 січня 2025 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від представника Головного управління Національної поліції у м. Києві 27.01.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що факт вчинення адміністративних правопорушень позивачем підтверджуються постановами по справі про адміністративне правопорушення, з якими позивач ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. Стверджує, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх необґрунтованих тверджень щодо того, що позивач не вчиняв адміністративного правопорушення до суду не надано.

В судове засідання з`явилися сторони, їхні представники, учасники процесу надали свої пояснення та аргументи, обмінялися питаннями.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, капітаном поліції Нагорним О.Л. 28.09.2023 о 11:16 складено постанову серії ЕГА №1191117, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за порушення частини першої статті 175-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 51,00 грн.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, 28.09.2023 ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 палив тютюнові вироби на зупинці громадського транспорту, чим порушив правило паління в громадських місцях.

Капітаном поліції Нагорним О.Л. 03.10.2023 о 10:35 складено постанову серії ЕГА №1196054, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за порушення статті 177 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17, 00 грн.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, 03.10.2023 ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 придбав у наглядно знайомого алкогольний напій домашнього виробництва, а саме: самого для власного вживання.

Капітаном поліції Нагорним О.Л. 03.10.2023 о 10:49 складено постанову серії ЕГА №1196066, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за порушення частини другої статті 178 КУпАП у виді штрафу в розмірі 119,00 грн.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, 03.10.2023 ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим своїми діями ображав людську гідність та громадську мораль.

Вважаючи оскаржувані постанови відповідача протиправними та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У частині першій статті 3 Закону України «Про Національну поліцію України» №580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 5, 8, 10 частини першої статті 23 вказаного Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради).

Щодо оскаржуваної постави серії ЕГА №1191117 від 28.09.2023, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за порушення частини першої статті 175-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 51,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 175-1 КУпАП, куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради, тягне за собою попередження або накладення штрафу від трьох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 175-1 КУпАП у разі куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем КУпАП відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення тощо.

Однак, матеріали справи окрім вказаної постанови серії ЕГА №1191117 від 28.09.2023 не містять інших жодних доказів, що підтверджують факт куріння позивачем тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом.

До того ж, зазначена постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, записи технічних приладів та засобів, на підставі яких капітаном поліції зроблено висновок про вчинення позивачем інкримінованого позивачу правопорушення.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відтак, з огляду на відсутність відеозапису з нагрудної камери співробітника поліції, з місця події та вчинення адміністративного правопорушення та відсутність будь-яких доказів здійснення такої фіксації жодними іншими доказами, як то показами свідків, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підтвердження жодними допустимими й належними доказами факту вчинення позивачем правопорушення.

У даному випадку, на обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, яка у даному випадку є тільки рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, втім саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові серії ЕГА №1191117 від 28.09.2023 не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Відповідно, суд за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення позбавлений можливості надавати оцінку спірним правовідносинам щодо наявності чи відсутності в діях позивача порушень статті 175-1 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів вважає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 175-1 КУпАП є не доведеним зі сторони відповідача.

Щодо оскаржуваної постави серії ЕГА №1196066 від 03.10.2023, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за порушення частини другої статті 178 КУпАП у виді штрафу в розмірі 119,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 статті 247 КУпАП умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Правовими положеннями частини першої, другої статті 178 КУпАП, (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачена адміністративна відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, -тягне за собою попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом року після застосування заходів адміністративного стягнення, - тягнуть за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 03.10.2023 о 10:49 ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим своїми діями ображав людську гідність та громадську мораль. Відповідно до оскаржуваної постанови на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 119,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

У даному випадку, відповідачем не надано, а в матеріалах справи не міститься, належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 178 КУпАП.

Об`єктом адміністративного проступку, визначеного частиною першою статті 178 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у появі в громадських місцях у нетверезому стані, що ображає людську гідність і громадську мораль, під якою необхідно розуміти: поведінку особи у стані сп`яніння, яка явно порушує загальновизнані норми (непристойні висловлювання або жести, грубі вигуки, нав`язливе ставлення до громадян тощо); коли порушник має непристойний зовнішній вигляд, що викликає відразу (брудний, мокрий, розстебнутий одяг тощо); через сп`яніння особа повністю чи значною мірою втратила орієнтування (безцільно стоїть чи безцільно пересувається з місця на місце, у неї порушена координація рухів, звідси - нестійкість, хитка хода); п`яний повністю безпорадний (у непритомному стані). До того ж не має значення вид вжитого напою, що містив алкогольну складову, а також місце його вживання (це може бути будь-яке громадське місце, навіть те, де розпивання алкогольних напоїв не заборонено. Водночас не можна кваліфікувати появу у п`яному вигляді лише за ознаками стану сп`яніння в громадському місці, якщо поведінка особи не ображає людську гідність і громадську мораль (постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року у справі № 536/2056/16-а).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист суспільної моралі» суспільна мораль - система етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей, уявлень про добро, честь, гідність, громадський обов`язок, совість, справедливість.

Проте, апеляційним судом, з наявних матеріалів не встановлено, які саме дії або бездіяльність позивача ображали людську гідність і мораль.

В судовому засіданні позивач заперечив свою вину та наявність підстав для притягнення його до відповідальності за оскаржуваними постановами, вказуючи, що в час складення постанов не перебував у зазначених місцях, а також не підписував постанови.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно приписів частин першої, другої та третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 порушень, викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконною, винесена без достатніх доказів, які б підтверджували вину позивача, відповідно до частини другої статті 178 КУпАП.

Щодо оскаржуваної постави серії ЕГА №119604 від 03.10.2023, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за порушення статті 177 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 177 КУпАП притягнення до адміністративної відповідальності має місце за придбання самогону та інших міцних спиртних напоїв домашнього вироблення.

Позивачем заперечується факт вчинення вказаного адміністративного правопорушення, а саме придбання самогону, відповідальність за яке передбачена ст. 177 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем, всупереч частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, при винесені оскаржуваної постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення та на спростування обставин, викладених позивачем в позовній заяві.

Наявні у справі докази, зокрема оскаржувана постанова не дає суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ст. 177 КУпАП, оскільки жодного документу, що підтверджує здійснення ОСОБА_1 купівлі саме самогону матеріали справи не містять.

Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 177 КУпАП, відповідачем не надано.

Відповідно до вимог ст. 177 та ст. 251 КупАП визнання особи у вчиненні правопорушення є недостатніми без належного підтвердження цього належними доказами.

За такого правового регулювання та обставин справи, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі сплачено судовий збір у розмірі 1816,80 грн за подання позовної заяви згідно платіжної інструкції №45527762 від 13.06.2024 року та судовий збір у розмірі 908,40 грн за подання апеляційної скарги згідно платіжної інструкції №9364-4555-5769-7968 від 23.12.2024.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, колегія суддів вважає, що судовий збір підлягає стягненню у сумі 2725, 20 грн.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу на користь позивача, які понесені в суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою наведеної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частини п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції надано такі документи:

- договір №07/24 про надання правової допомоги від 23.04.2024;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1436996;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2478;

- попередній розрахунок витрат, які поніс позивач - ОСОБА_1 ;

- квитанцію №3112218 серії 03ААВ.

Із змісту договору від 23.04.2024 вбачається, що адвокат зобов`язується надавати клієнту відповідні адвокатські послуги щодо захисту інтересів ОСОБА_1 у справі про оскарження постанов серії ЕГА №1196066, серії ЕГА №1196054, винесених 03.10.2023 Оболонським районним управлінням поліції ГУНП у м. Києві про накладення на нього адміністративних штрафів під час її перегляду у суді першої інстанції.

Подані докази судова колегія бере до уваги, аналізуючи обґрунтованість суми, заявленої до відшкодування витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції.

На обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції надано такі документи:

- договір №24/24 про надання правової допомоги від 28.11.2024;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1516208;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2478;

- попередній розрахунок витрат, які поніс позивач - ОСОБА_1 ;

- платіжну інструкцію від 28.11.2024 на суму 5000,00 грн.

Із змісту договору від 28.11.2024 вбачається, що адвокат зобов`язується надавати клієнту відповідні адвокатські послуги щодо захисту інтересів ОСОБА_1 у справі за позовом до головного управління Національної поліції України про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення під час її розгляду у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зважує на те, що відповідач у апеляційній скарзі заперечує розмір відшкодованої позивачу правової допомоги, посилаючись на її неспівмірність зі складністю даної справи.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції і пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу в сумі 8000,00 грн в суді першої інстанції та 5000,00 гривень в суду апеляційної інстанції є не співмірним зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, виходячи із наступного.

Дана справа є справою незначної складності, обсяг обставин, які є предметом доказування по даній справі, та доказів, якими підтверджуються ці обставини не є надто значним.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви та апеляційної скарги у даній справі вимагала значного обсягу та за своїми характеристиками була віднесено до обсягу складних справ.

Також, слід вказати, що предметом даної справи є оскарження постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 175-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51,00 грн, постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 177 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17,00 грн та постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 178 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 119,00 грн, що за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності.

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в розмірі 3000,00 грн в суді першої інстанції та 2000,00 грн в суді апеляційної інстанції.

Вказаний розмір витрат зумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час складання позовної заяви, апеляційної скарги, якістю та обсягом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії судді

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року у справі №756/5566/24 - скасувати, прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА №1191117 від 28.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 175-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 51,00 грн та закрити провадження у справі.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА №1196054 від 03.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею статті 177 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 17,00 грн та закрити провадження у справі.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА №1196066 від 03.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 178 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 119,00 грн та закрити провадження у справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вулиця Володимирська, буд.15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2 725 (дві тисячі сімсот двадцять п`ять) грн 20 коп та витрати на правничу допомогу, понесені в судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова