Справа № 640/25549/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

про закриття провадження у справi

06 лютого 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/25549/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівець Любові Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача , ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівець Любові Миколаївни (далі відповідач), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 (далі третя особа), в якому просить суд:

-визнати протиправними дії Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівець Любов Миколаївни та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48151481 від 08.08.2019 12:44:54.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року справу №640/25549/19 прийнято до провадження.

Судом на розгляд поставлено питання про закриття провадження у справі з огляду на таке.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовував його тим, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48151481 від 08.08.2019 12:44:54 державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівець Л.М. зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку об`єкта нерухомості, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 90,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 180.

При цьому, за ним ще 27.10.2017 приватним нотаріусом Верповською О.В. було зареєстровано право власності на вказаний об`єкт нерухомості.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що державний реєстратор діяв в межах повноважень і відповідно до норм чинного законодавства, оскільки здійснив реєстрацію на вказаний об`єкт нерухомості за третьою особою на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21.11.2018 по справі №755/12464/17.

Сам позивач у позові зазначив, що між ним та ОСОБА_2 існує спір щодо права власності на вказаний об`єкт нерухомості.

Не заперечувала щодо цього і третя особа - ОСОБА_2 , висловивши свою думку в клопотанні про зупинення провадження у справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Суд зазначає, що система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 826/23586/15.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір у цій справі не є публічно-правовим, оскільки оскарження рішення про державну реєстрації права власності на нерухоме майно належного двом особам одночасно, безпосередньо пов`язане із захистом цивільного права у спорі щодо об`єкту нерухомості.

Такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на нерухоме майно, не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності юридичних фактів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому такі спори мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Зазначена правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 02.10.2019 у справі № 814/2030/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Станом на теперішній час Велика Палата Верховного Суду не відступала від своєї правової позиції.

З огляду на заявлені вимоги позивача, обґрунтування позову, судову правозастосовну практику, яка склалася за наслідками розгляду справ з подібних спірних правовідносин, слід дійти висновку, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та з огляду на суб`єктний склад вона має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (частина друга статті 238 КАС України).

Суд роз`яснює позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд також роз`яснює, що згідно пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 243, 248, 256, 293-295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Канівець Любові Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування рішення.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даного спору віднесений до юрисдикції цивільного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися до Луганського окружного адміністративного суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору на підставі пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова