Справа № 520/35917/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року Справа № 520/35917/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 27.11.2024 №11 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; - зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди її роботи та навчання, а саме: період навчання з 05.12.1994 по 10.06.1995 у Донецькому державному технічному університеті на факультеті підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів Донецького державного технічного університету за спеціальністю Фінанси та кредит; період здійснення підприємницької діяльності з 27.10.1995 по 31.12.2003 як фізична особа-підприємець; повні місяці страхового стажу здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2017; та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.11.2024; - вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач-1) ухвалив рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного страхового стажу. До загального страхового стажу не враховано період перебування на обліку як ФОП, оскільки не сплачено страхові внески та період навчання, оскільки вказані відомості у трудовій книжці про це містять недоліки. Вважає таке рішення протиправним, адже стаж роботи підтверджено трудовою книжкою. Просить позов задовольнити.

Відповідачем-1 подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що основним документом, який підтверджує страж роботи є трудова книжка. За відсутності даних у трудові книжці до уваги приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, накази, особові рахунки, тощо. Період навчання не зараховано у зв`язку із тим, що трудова книжка містить недоліків в частині номеру наказу про закінчення навчання (допис іншим чорнилом) та не вказано кваліфікацію. Період перебування на обліку як ФОП не містить даних про те, що сплачено страхові внески до Пенсійного фонду України. просить у позові відмовити.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить аргументи, які є аналогічними змісту адміністративного позову.

Ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 06.02.2025 0б 11.00 год.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. Від них надійшли заяви по суті, а тому з урахування заяви представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явились та підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 /а.с. 18, 22/.

Позивач звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.11.2024 № 11 відмовлено у призначенні пенсії. У вказаному рішенні зазначено, що для призначення пенсії за віком у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року до 31 грудня 2024 року - не менше 31 років. За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав - 25 років 11 місяців 14 днів, а страховий стаж для визначення права на призначення пенсії за віком з урахуванням положень абз. 3 п. 1 ч. 1 ст. 3-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 28 років 8 місяців 19 днів. До загального страхованого стажу не враховано: період перебування на обліку як ФОП з 27.10.1995 до 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про періоди сплат страхованих внесків до ПФ України та відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; період навчання з 05.12.1994 до 10.06.1995 згідно з записами у трудовій книжці, оскільки не вказано кваліфікацію та номер наказу про закінчення навчання дописано іншим чорнилом.

Позивач вважає дії відповідача-1 протиправним, а його рішення таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), які є чинними на час виникнення спірних відносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2024 до 31.12.2024 - не менше 31 років.

Згідно з ч.1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV).

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом №1788-XII.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Приписами абз.1 п.3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд установив, що згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 (записи №7-8) зазначено період наступне: 05.12.21994 зарахована слухачем ФПТ і ПК Донецького державного технічного університету, наказ №Ц-44 від 05.12.21994; 10.06.1995 відраховано у зв`язку із закінченням, наказ від 10.06.1995 №Ц-69. Записи №7-8 внесено університетом /а.с. 25/.

Відповідно до диплому про перепідготовку НОМЕР_2 ОСОБА_1 закінчила факультет підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів Донецького державного технічного університету за спеціальністю фінанси та кредит. Рішення державної кваліфікаційної комісії від 09.06.1995 присвоєно кваліфікацію економіст-фінансист. Дата 10.06.1995. Реєстраційний №109. Диплом містить додаток до диплома молодшого спеціаліста /а.с. 49-50-51/.

Відповідач-1 в оспорюваному рішенні наводить причину відмови у зарахуванні періоду навчання те, що у трудовій книжці не вказано здобуту позивачем кваліфікацію та номер наказі про закінчення здійснено іншим чорнилом.

Суд установив, що дійсно у запису № 8 трудової книжки мітить допис наказі іншим чорнилом та відсутні відомості про здобуту позивачем кваліфікацію, відносно чого суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Судом не встановлено недостовірності вказаних записів та трудової книжки в цілому, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Суд звертає увагу, що трудова книжка позивача містить необхідні записи, підписи уповноваженої особи та печатки підприємств.

Отже, відсутність запису про здобуту кваліфікацію, яка підтверджується диплому про перепідготовку ДМСК № НОМЕР_3 , та наявність написання номеру наказу про закінчення навчання іншим чорнилом - все це не може бути підставою неврахування відповідного періоду навчання для обрахунку стажу при обчисленні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства уповноваженою на те особою.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та неодноразово підтримана. зокрема у постановах від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19, від 17.09.2024 у справі № 440/4164/23 недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

З огляду на викладене суд прийшов переконання про те, що відповідачем допущено протиправні дії щодо не зарахування до стражу роботи періоду навчання позивача, адже такий підтверджено належними, достатніми та допустимими доказами, а відтак суд прийшов висновку, що позивачу необхідно зарахувати до страхового стажу період навчання з 05.12.1994 до 10.06.1995.

Щодо зарахування до стажу роботи період перебування позивача на обліку як ФОП з 27.10.1995 до 31.12.2003, суд прийшов наступного.

Відповідно до підпункту 1) пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637, а за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата страхових внесків (єдиного внеску). При цьому, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України або наявність спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян тощо.

Щодо період здійснення підприємницької діяльності з 27.10.1995 до 30.06.2000.

Згідно пункту «б» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - № 1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Суд повторно зазначає, що відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року № 793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, за вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Суд установив, позивач з 27.10.1995, зареєстрована як фізична особа-підприємець, номер державної реєстрації № 0003756, що підтверджено Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /а.с. 27-29/.

При цьому, спрощена система оподаткування була запроваджена Указом Президента України від 03 липня 1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», тобто після 31 грудня 1997 року, а тому позивач не міг перебувати на спрощеній системі оподаткування до періоду її запровадження.

Із рішення відповідача-1 вбачається, що позивачу не були зараховані в трудовий стаж період здійснення ним підприємницької діяльності у 27.10.1995 до 31.12.2003 через неможливість надання довідки про сплату податків.

Відповідно до листа ГУ ДПС у Київській області документи, які відображають звітність платників податків за період з 1995 до 2011 роки знищені.

Суд зазначає, що отримання особою доходу передбачає сплату відповідних податків, при цьому адмініструє сплату податків відповідний податковий орган.

Адміністрування сплати страхових внесків (єдиного внеску) так само покладено на відповідний державний орган. Особа не може нести відповідальність за наповнення Реєстру застрахованих осіб.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №640/25128/19.

З огляду на викладене період підприємницької діяльності: з 27.10.1995 до 31.12.2007, адже доказів несплати позивачем податків та зборів відповідно до загальної системи оподаткування судом не встановлено та позивач не міг перебувати на спрощеній системі оподаткування та сплачував страхові внески; з 01.01.1998 до 30.06.2000 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Як встановлено судом, періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 до 31.12.2003, відповідно до вищевказаного можливо зарахувати до трудового стажу позивача на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності лише у разі перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

Суд повторно вказує, що в матеріалах справи наявне свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1

ФОП ОСОБА_1 платник єдиного податку, що підтверджено свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_7 від 31.05.2012, виданого ДПС України. З 01 січня 2012 року - дата обрання або переходу на спрощену систему оподаткування /а.с. 30/.

Відповідно до розрахунків зобов`язання зі сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування про доходи одержані за період І квартал 2003 року, ІІ квартал 2003 року, ІІІ квартал 2003 року, ІV квартал 2003 року , доходи одержані позивачем від підприємницької діяльності фіксований патент /а.с. 35-38/.

Відповідно до платіжних документів від 27.12.2002 № 223, від 31.03.2003 №88, від 02.07.2003 №136 убачається сплата ФОП ОСОБА_1 фіксованого патенту за період 2003 року /а.с. 32-34/.

Щодо сплати позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду України за 2002 рік, позивач підтверджує виконання відповідного обов`язку декларацію про доходи, одержані у 2002 році /а.с. 44/, попри те, такі суду оцінює критично, адже вона не є належним доказом на підтвердження здійснення позивачем сплати страхових внесків до пенсійного органу.

Позивачем подано до суду патенти ДПС України серії НОМЕР_4 , термін дії 01.01.2004 до 31.03.2004 та з подальшим продовження такого до 31.12.2004. Патент серії НОМЕР_5 термін дії з 01.10.2009 до 31.12.2009 та з наступним продовженням такого до 30.06.2010 /а.с. 46, 47/.

Суд критично оцінює відповідні патенти, адже такі не стосуються періодів здійснення підприємницької діяльності, які не зараховані відповідачем, згідно з оспорюваного рішення, а тому не є належними доказами у відповідності до ч. 2 ст. 74 КАС України, адже не стосуються предмету доказування.

Враховуючи наведене вище суд прийшов переконання про те, що матеріали справи не містять доказів перебування позивача у періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 до 31.12.2002 на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, яка і відсутні відомості про сплату відсутні відомості щодо сплати страхових внесків.

Разом із тим, з огляду на викладене суд прийшов переконання про те, що позивачем за 2003 рік дійсно виконано зобов`язання зі сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування до ПФ України, а відтак цей оспорюваним період підтверджено належними доказами та підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача.

Враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що дії відповідача-1 у не врахуванні спірних періодів роботи, а саме періоду навчання, у зв`язку із недоліками трудової книжки, період роботи з 07.10.1995 до 30.06.2000 та з 01.01.2003 до 31.12.2003 у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків до ПФ України, слід визнати противними, а відтак рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.06.2024 №26, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком позивачу необхідно скасувати.

З метою ефективного способу захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зарахувати до стажу позивача, а саме: період навчання з 05.12.1994 до 10.06.1995 та періоди здійснення підприємницької діяльності: з 27.10.1995 до 30.06.2000 та з 01.01.2003 до 31.12.2003, що дають право на призначення пенсії за віком у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо частини позовної вимоги про зарахування повні місяці страхового стажу здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, суд зазначає, що оспорюване рішення не містить відомостей, що у зарахуванні такого періоду до страхового стажу відповідачем-1 було відмовлено, а тому права та інтереси позивача у цій частині позову не порушено та докази цього відсутні, а відтак, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд приходить висновку про відмову у задоволені таких позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 зарахувати та повторно розглянути заяву позивача від 21.11.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд прийшов наступного.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 21 березня 2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Процедура прийняття, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно з п. 4.10 Порядку 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Суд установив, що розгляд заяви позивача про призначення пенсії та ухваленні рішення про відмову у призначенні пенсії за віком за заявою позивача здійснювалось ГУ ПФУ у Харківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку 22-1.

Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним Пенсійним органом повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд зазначає про наявність підстав для зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності і навчання позивача та повторно розглянути заяву позивача від 21.11.2024 про призначення позивачу пенсії за віком згідно з ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

З огляду на викладене суд прийшов до переконання про те, що у позовній вимозі про зобов`язання відповідача-2 зарахувати періоди здійснення підприємницької діяльності і навчання до страхового стажу та повторно розглянути заяву позивача позивачу пенсію за віком у відповідності до ст. 26 Закону № 1058-VI необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.11.2024 № 11 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу: період навчання з 05.12.1994 до 10.06.1995, періоди здійснення підприємницької діяльності: 27.10.1995 до 30.06.2000, з 01.01.2003 до 31.12.2003.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКППП НОМЕР_6 ;

відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження - місто Харків, майдан Свободи, будинок № 5, ;

відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, місцезнаходження - Київська область, місто Фастів, вулиця Андрія Саєнка, будинок № 10, .

Повне судове рішення складено суддею 06 лютого 2025 року.

Суддя М. І. Садова