Справа № 320/37389/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м.Київ №320/37389/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непризначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, а саме: з 23.02.2024, а також щодо неврахування при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміру суддівського стажу, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального розміру його суддівського стажу, що визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів за період, починаючи з 23.02.2024, з виплатою недоотриманих сум;

вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві щодо неврахування при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суддівського стажу у тому розмірі, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 про виправлення описки - 39 років 5 місяців 27 днів. Так, позивач зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно не зарахувало до стажу: половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою - 2 роки 5 місяців та 2 дні; період проходження строкової військової служби - 2 роки 7 днів; роботу на посаді слідчого прокуратури та на посадах, прирівняних до посади прокурора - 5 років 4 місяці 7 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки 4 місяці 7 днів.

Також ОСОБА_1 зазначає про помилкове призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27.02.2024, оскільки він був відрахований зі штату суду 22.02.2024, у зв`язку з чим щомісячне грошове утримання судді у відставці мало бути призначене з 23.02.2024 - наступного дня за днем відрахування.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду у справі відкрито спрощене провадження.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що ОСОБА_1 згідно з поданої заяви від 27.02.2024 отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27.02.2024. У зв`язку з поданням заяви від 18.03.2024 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді Пенсійним фондом України здійснений відповідний перерахунок з 27.02.2024. Також відповідач зазначає про відсутність підстав для перегляду відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки органом Пенсійного фонду врахований суддівський стаж позивача відповідно до частини першої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 Указом Президента України від 18.10.1996 № 973/96 призначений строком на п`ять років на посаду судді Ужгородського міського суду Закарпатської області, Указом Президента України від 04.05.2000 № 644/2000 переведений на роботу на посаді судді Печерського районного суду міста Києва, Постановою Верховної Ради України від 11.07.2002 № 107-IV обраний на посаду судді місцевого Печерського районного суду міста Києва безстроково, Постановою Верховної Ради України від 05.02.2004 № 1465-IV обраний на посаду судді Київського апеляційного господарського суду безстроково, Постановою Верховної Ради України від 25.09.2008 № 597-VI обраний на посаду судді Вищого господарського суду України (далі - ВГСУ).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого господарського суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку" позивач був звільнений з посади судді ВГСУ у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з наказом голови ліквідаційної комісії ВГСУ Романківа І.П. від 22.02.2024 № 10-к ОСОБА_1 відрахований зі штату суду 22.02.2024.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 про виправлення описки стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, складає 39 років 5 місяців 27 днів.

18.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої були додані документи, передбачені пунктом 2 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Згідно з протоколом призначення/перерахунку пенсії від 03.04.2024 № 06 ОСОБА_1 з 27.02.2024 призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 64% від суддівської винагороди.

Згідно з розрахунком стажу, доданим до рішення від 03.04.2024 № 06, органом Пенсійного фонду при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врахований суддівський стаж у розмірі 27 років 3 місяці 29 днів.

Листом від 29.04.2024 № 16957-15161/М-02/8-2600/24 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що щомісячне довічне грошове утримання призначене з 27.02.2024 внаслідок переведення позивача із пенсії за віком, яка також призначена ОСОБА_1 з 27.02.2024.

Також у вказаному листі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначило, що при здійсненні перерахунку врахований суддівський стаж позивача 27 років 3 місячці 29 днів, у зв`язку з чим розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 64% суддівської винагороди. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначило, що вказаний перерахунок здійснений згідно норм чинного законодавства, тому відсутні підстави для перегляду відсотків суддівської винагороди.

ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непризначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, тобто з 23.02.2024, а також щодо неврахування при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суддівського стажу у тому розмірі, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 про виправлення описки - 39 років 5 місяців 27 днів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Згідно із частиною третьою статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з правовою позицією, яка неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанови від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16-а, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 08.09.2022 у справі №380/10696/21), стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Крім того, у зв`язку із систематичним нехтуванням пенсійними органами стажу судді, що визначається Вищою радою правосуддя при звільненні суддів у відставку, рішенням Ради суддів України від 11.04.2024 № 6 звернута увага Пенсійного фонду України на необхідність приведення діяльності органів Пенсійного фонду України у відповідність до висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, та вказано на неприпустимість перегляду органами Пенсійного фонду України стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, що визначений у рішенні Вищої ради правосуддя при розгляді заяви про відставку.

Рішенням Ради суддів України від 11.04.2024 № 6 також наголошено, що необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого має розраховуватись та виплачуватись відповідне грошове утримання, обчислюється Вищою радою правосуддя як єдиним, конституційним органом, при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 про виправлення описки, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 39 років 5 місяців 27 днів.

У той же час згідно з розрахунком стажу при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не враховані: половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою - 2 роки 5 місяців та 2 дні; період проходження строкової військової служби - 2 роки 7 днів; робота на посаді слідчого прокуратури та на посадах, прирівняних до посади прокурора - 5 років 4 місяці 7 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки 4 місяці 7 днів, на необхідності зарахування яких зазначено у рішенні Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 про виправлення описки.

Аналізуючи доводи позовної заяви щодо протиправного незарахування до стажу роботи судді ОСОБА_1 при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби, суд виходить з наступного.

Згідно з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" у редакції, чинній на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 № 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», було також встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.10.2020 у справі № 420/1234/19 та від 23.12.2021 у справі № 686/16953/17, невключення до стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії та врахування для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

ОСОБА_1 у період з 25.08.1983 до 28.06.1988 (4 роки 10 місяців 3 дні) навчався за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І.Я. Франка за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, що також підтверджується копією диплома серії НОМЕР_1 та записами у трудовій книжці, копії яких наявні в матеріалах справи.

Отже, зарахуванню до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 підлягає половина строку навчання за денною формою - 2 роки 5 місяців 2 дні.

У період з 18.10.1980 по 25.10.1982 позивач проходив строкову військову службу в армії, що також підтверджується копією військового квитка та записами у трудовій книжці.

Отже, зарахуванню до стажу роботи на посаді судді підлягає період проходження строкової військової служби - 2 роки 7 днів.

Необхідність зарахування до суддівського стажу позивача, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби також підтверджується рішеннями Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 та від 14.03.2024 № 773/0/15-24.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання суд дійшов висновку про протиправність незарахування до суддівського стажу позивача, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому навчальному закладі за денною формою та періоду проходження строкової військової служби.

Аналізуючи доводи позовної заяви щодо протиправності незарахування до стажу роботи судді ОСОБА_1 при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці роботи на посаді слідчого, суд виходить з наступного.

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII (далі - Закон № 2862-XII) в редакції, чинній на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді вперше, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII "Про прокуратуру", чинного на момент призначення позивача на посаду судді вперше, визначено, що під поняттям "прокурор" слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

При визначенні стажу роботи на посаді слідчого застосовується перелік, передбачений статтею 102 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, згідно з якою органами досудового слідства є слідчі прокуратури, слідчі органів внутрішніх справ, слідчі податкової міліції і слідчі органів безпеки.

Як убачається з копій трудової книжки ОСОБА_1 позивач працював на посаді слідчого військової прокуратури Далекосхідного військового округу з 15.09. 989 до 03.12.1991 (2 роки 2 місяці 18 днів), а також на посаді слідчого управління Служби безпеки України в Закарпатській області з 12.07.1993 по 01.09.1996 (3 роки 1 місяць 19 днів).

Стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить більше 10 років.

Таким чином, до стажу роботи, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 також має бути зарахований стаж роботи на посаді слідчого військової прокуратури Далекосхідного військового округу та на посаді слідчого управління Служби безпеки України в Закарпатській області у загальному розмірі 5 років 4 місяці 7 днів, що також відповідає рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 та від 14.03.2024 № 773/0/15-24.

У той же час, згідно з розрахунком страхового стажу до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 03.04.2024 № 06 зазначений період роботи позивача до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, також не зарахований.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зарахування судді ОСОБА_1 до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді вперше, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII в редакції Закону України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Необхідність зарахування до суддівського стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, підтверджується також постановами Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 9901/537/19, від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19 та постановою Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 560/499/19.

Частиною першою статті 7 Закону № 2862-XII (у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді) визначалося, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Водночас частина третя статті 127 Конституції України (у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді) визначала, що на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володів державною мовою.

Виходячи із загальних правил подолання колізії правових норм, у спірному випадку застосуванню підлягають положення Конституції України як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Таким чином, законодавство, чинне на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді Ужгородського міського суду Закарпатської області строком на п`ять років (18 жовтня 1996 року), встановлювало мінімальний строк роботи у галузі права для зайняття посади судді районного (міського) суду - 3 роки.

Із записів у трудовій книжці вбачається, що після здобуття вищої юридичної освіти 24.06.1988 до обрання суддею 18.10.1996 ОСОБА_1 працював за юридичною спеціальністю на посадах: юрисконсульта Львівського обласного спеціалізованого будівельно-монтажного управління № 1 Тресту «Львівспецкомбуд» з 25.07.1988 до 05.09.1989; юрисконсульта Малого підприємства «Ірина» з 04.03.1992 до 01.06.1993.

Відповідно, до стажу роботи позивача має бути зарахований період 2 роки 4 місяці 7 днів як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (решта стажу роботи за юридичною спеціальністю підлягає зарахуванню до стажу роботи як стаж на посадах слідчих).

У той же час згідно з розрахунком стажу, доданим Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві до рішення від 03.04.2024 № 06, зазначений стаж органом Пенсійного фонду України при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 також не врахований.

Листом від 29.04.2024 № 16957-15161/М-02/8-2600/24 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про відсутність підстав для перегляду відсотків суддівської винагороди та зазначило, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врахований стаж роботи судді ОСОБА_1 безпосередньо на посаді судді.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміру суддівського стажу, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів.

Аналізуючи доводи позовної заяви щодо дати, з якої має бути призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 3-1 щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення / припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку № 3-1 днем звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання та документів, перелік яких наведено в розділі II цього Порядку.

ОСОБА_1 відрахований зі штату ВГСУ 22.02.2024 на підставі наказу голови ліквідаційної комісії ВССУ Романківа І.П. від 22.02.2024 № 10-к. Із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач звернувся 18.03.2024, тобто в межах визначеного тримісячного строку з дня відрахування його зі штату суду.

За вказаних обставин щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці мало бути призначене органом Пенсійного фонду України з 23.02.2024 - дня, наступного за днем звільнення.

Перебування позивача на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як особи, яка отримує пенсію за віком, не впливає на дату, з якої має бути призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Так, відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Водночас у спірному випадку мало місце не переведення з одного виду пенсії на інший, а призначення щомісячного довічного грошового утримання, яке є спеціальним видом грошового забезпечення судді у відставці, виплачується за рахунок коштів державного бюджету, а не коштів пенсійного фонду та не відноситься до жодного з видів пенсійних виплат, визначених у статті 9 Закону № 1058-ІV.

Зазначена позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, що викладені у постановах від 10.04.2019 у справі № 211/3380/17, від 10.12.2020 у справі № 359/1214/17 та від 23.09.2021 у справі № 620/1944/20.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності вчинених дій або ж неналежного визначення відповідача за вказаним позовом.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо непризначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, а саме: з 23.02.2024, а також щодо неврахування при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміру суддівського стажу, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів та, відповідно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального розміру його суддівського стажу, що визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів за період, починаючи з 23.02.2024, з виплатою недоотриманих сум.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 221,20 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Судом також встановлено, що між позивачем та адвокатом 10.06.2024 укладений договір про надання правничої (правової) допомоги № 6/06-24, а також додаткова угода від 29.07.2024 № 2 до нього, згідно з якими сторони домовились про фіксований розмір оплати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до умов додаткової угоди від 29.07.2024 № 2 Адвокат зобов`язується надати Клієнту наступні юридичні послуги:

написання позовної заяви про визнання протиправними дій органу Пенсійного фонду щодо відмови у зарахуванні стажу при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

написання відповіді на відзив на позовну заяву органу Пенсійного фонду у справі за позовом Клієнта до органу Пенсійного фонду про визнання протиправними дій та зобов`язання зарахувати стаж (у разі подання відповідачем відзиву на позовну заяву, за усною вимогою Клієнта);

участь у судових засіданнях у справі за позовом Клієнта до органу Пенсійного фонду про визнання протиправними дій та зобов`язання зарахувати стаж (у разі розгляду справи у відкритому судовому засіданні за усною вимогою Клієнта або ж на вимогу суду);

написання письмових пояснень з процесуальних питань на вимогу суду.

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди від 29.07.2024 № 2 до договору від 10.06.2024 № 6/06-24 сторони домовилися, що розмір гонорару і зобов`язання Клієнта здійснити оплату в повному обсязі не залежать від подання відповідачем відзиву на позовну заяву, порядку судового розгляду справи чи необхідності надання суду додаткових письмових пояснень.

Актом наданих послуг від 05.08.2024 № 1 підтверджується виконання Адвокатом зобов`язань за додатковою угодою від 29.07.2024 № 2 до договору від 10.06.2024 № 6/06-24 в частині написання позовної заяви про визнання протиправними дій органу Пенсійного фонду щодо відмови у зарахуванні стажу при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди від 29.07.2024 № 2 Клієнт здійснює попередню оплату у розмірі 100 % вартості послуг, що надаються згідно з вказаною Додатковою угодою.

Згідно з платіжною інструкцією від 31.07.2024 №0.0..1 Клієнтом здійснена 100% оплата послуг за додаткової угодою від 29.07.2024 № 2 до договору від 10.06.2024 №6/06-24, що відповідає пункту 3 додаткової угоди.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 1 частини третьої статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 зазначив, що адвокат не зобов`язаний надавати детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), у випадку, якщо розмір гонорару, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини п`ятої вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Аналіз частини шостої статті 134 КАС України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт тощо.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.04.2022 №500/1410/21 підтримано позицію Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (постанова від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Заяви про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав, встановлених частиною п`ятою статті 134 КАС України від Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві не надходило.

Судом також встановлено, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн пов`язані з розглядом справи; їх розмір є обґрунтованим та підтверджується наявними у справі матеріалами, розмір також є пропорціи?ним до предмета спору та значення справи для сторін; представником позивача не вчинено дій, що призвели до безпідставного затягування розгляду справи.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь понесених судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, а також сплаченого судового збору у розмірі 1 221,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непризначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, а саме: з 23.02.2024, а також щодо неврахування при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміру суддівського стажу, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального розміру його суддівського стажу, що визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів за період, починаючи з 23.02.2024, з виплатою недоотриманих сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.