Справа № 367/4147/21
Суддя: Карабаза Н. Ф.
Дата ухвалення: 2025-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/4147/21
Провадження №2-а/367/22/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Собіній М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище адміністративний позов, який позивач мотивує тим, що 01.04.2021 року інспектором взводу роти 2 БПП в с. Чайки УПП у Київській області, старшим лейтенантом поліції Харциз Олександром Анатолійовичем було винесено постанову серія БАА №150940 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 510 гривень. Зазначені дії інспектора вважає протиправними, а постанову - незаконною, що винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, з наступних підстав. 01.04.2021 року, близько 00:40год., сидячи в авто разом із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою А/Д Бородянка-Макарів Біневичи 20 км, в якості пасажира та не керуючи авто та не рухаючись, до них під`їхали співробітники поліції та без усіляких підстав почали вимагати його посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію на авто. На вимогу поліцейського Харциз О.А надати документи він зазначив, що відповідно до правил дорожнього руху водій це особа яка керує транспортним засобом, тому у нього немає обов`язків надавати будь-які документи. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України, що оскільки відповідачем не задокументовано і не доведено факту порушення ПДР України позивача, то вимога по наданню документів є неправомірною (ВС/КАС №686/11314/17, № К/9901/15541/18 від 15.03.2019 року). ОСОБА_3 почав звинувачувати без належних підстав та доказів, що авто може знаходитись у розшуку, що грубо порушує норми ст. 62 Конституції України. Враховуючи зазначене, поліцейський не бажаючи почути його думку, та заздалегідь переконаний в його вині не міг об`єктивно з`ясувати обставини справи, що є грубим порушенням всебічного розгляду справи. Навіть не розглянувши справу, позбавивши його всіх гарантованих законом прав, в тому числі і що до реалізації права на захист, одразу виніс постанову БАА №150940. Він повідомляв поліцейському, що хоче скористатися юридичною допомогою, однак його клопотання було проігноровано. Відповідно до ст. 252 КУпАП України зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Але при відсутності жодних доказів його провини, інспектор грубо порушив вимоги зазначеної статті, не розглянувши об`єктивно в сукупності докази, взагалі упереджено поставився до нього, виносячи постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності без будь-якого розгляду справи, вивчення доказів. Просить суд скасувати постанову серія БАА №150940 від 1.04.2021 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 5 ст.121,ч. 1 ст. 126 КУпАП та провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідачем по справі було подано відзив на позов. Згідно якого вважає, що викладені твердження позивача не відповідають дійсності, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного. Відповідно до постанови 01.04.2021 о 00 год. 10 хв. водій, ОСОБА_1 , керував автомобілем Сузукі, н.з. НОМЕР_1 , на 20 км автомобільної дороги Бородянка-Макарів-Феневичі, при цьому не користувався засобами пасивної безпеки, хоча транспортний засіб обладнаний такими, а при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію, чим порушив вимоги пунктів 2.1. та 2.3. в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР). Внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 № 8073-Х (далі - КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Інспектор при винесенні оскаржуваної постанови розглянув всі правопорушення Позивача, проте притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до положень чинних нормативно-правових актів, було здійснено за більш серйозне, а саме - за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП. На виконання вищевказаних вимог та вимог статтей 268, 278, 279 КУпАП, інспектор, розпочавши розгляд справи, назвав своє ім`я, посаду та спеціальне звання, зазначив порушення, яке вчинив позивач, а саме керував транспортним засобом, при цьому не користувався засобами пасивної безпеки, хоча транспортний засіб обладнаний такими, а при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП, пояснив позивачеві його права та надав можливість надати письмові чи усні пояснення з приводу вчиненого правопорушення. Після чого інспектор здійснив дослідження та оцінку наявних доказів та повідомив позивача про прийняте по справі рішення (накладення штрафу на позивача в розмірі 510 грн. 00 коп.) та виніс постанову. Що стосується твердження позивача, щодо відсутності доказів про вчинення ним зазначених у спірній постанові правопорушень. Позивачу неодноразово було наголошено, що усе, що відбувається, фіксується на відеореєстратор інспектора, тому відеозапис є доказом вчиненого ним правопорушення, про що в графі 7 постанові зазначено, «до постанови додаються: ВС-01865, ZM-0353». Що стосується тверджень позивача що він мав право не пред`являти посвідчення водія реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи, враховуючи правову позицію, яка була викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17 (провадження № К/9901/17925/18). Також позивач в своєму позові зазначає, що йому не було надано права скористатися юридичною допомогою, що не відповідає дійсності. Інспектором було надано позивачу можливість реалізувати право на правову допомогою за допомогою засобів телефонного зв`язку. Усі твердження позивача викладені у позовній заяві є хибними, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач звернувся з даним позовом не з метою захисту своїх порушених прав, а з метою уникнути відповідальності за вчинене ним правопорушення. Просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився до суду через канцелярію подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що 01.04.2021 о 00 год. 10 хв. інспектором взводу роти 2 БПП в с. Чайки УПП у Київській області, старшим лейтенантом поліції Харциз Олександром Анатолійовичем було розглянуто на 20 км автомобільної дороги Бородянка-Макарів-Феневичі, справу відносно ОСОБА_1 , про що складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.04.2021 серії БАА № 150940. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови: водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Сузукі, д.н.з. НОМЕР_1 , на 20 км автомобільної дороги Бородянка-Макарів-Феневичі, при цьому не користувався засобами пасивної безпеки, хоча транспортний засіб обладнаний такими, а при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію, чим порушив вимоги пунктів 2.3. в) та 2.1. Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП. З постанови від 01.04.2021 року серія БАА № 150940 вбачається, що інспектором взводу роти 2 БПП в с. Чайки УПП у Київській області, старшим лейтенантом поліції Харциз Олександром Анатолійовичем прийнято по справі рішення, а саме: застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф у розмірі 510,00грн. Згідно п.7 постанови: «До постанови додаються ВС-01865, ZM-0353». Крім того, Чорному А.М. роз`яснено його права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП, надано копію постанови ОСОБА_1 , про що свідчать його підписи в постанові.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до положень пункту 9 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 чітко зазначено, що розгляд справи розпочинається з встановлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Пунктом 5 Розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі встановлено, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та і нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій| території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізичні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів (пункт 2.3. в) ПДР).

У відповідності до частини 5 статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії реєстраційний документ на транспортний засіб (положення пункту 2.1. ПДР).

Згідно ПДР правил пункт 2.4. а) на вимогу поліцейського водій повинен пред`явити для перевірки документи зазначені в пункті 2.1. (згідно роз`яснень водій не зобов`язаний передавати поліцейському документи для перевірки. Пред`явити документи для перевірки водій можете не випускаючи їх з рук).

Положеннями статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, зобов`язаний, зокрема мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, виконувати передбачені законом вимоги поліцейського та на вимогу поліцейського пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати, зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

У відповідності до частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Тобто, інспектор при винесенні оскаржуваної постанови розглянув всі правопорушення Позивача, проте притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до положень чинних нормативно-правових актів, було здійснено за більш серйозне, а саме - за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Статтею 258 КУпАП, а також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення без складання відповідного протоколу відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2.1. Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; відповідно до п. 2.3.в) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Позивач стверджує, що спірна постанова є незаконною та винесена з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, при цьому дії інспектора були протиправними.

Порушення водіями Правил дорожнього руху фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинно бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення, згідно п.7 постанови БАА № 150940 від 01.04.2021 вбачається, що: «До постанови додаються: ВС-01865, ZM-0353». У відзиві на позовну заяву відповідачем додано вказане відео, що міститься на DVD-R диску з відеореєстратору інспектора ВС-01865 та відеозаписи, що зроблені самим позивачем ОСОБА_1 .

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає особу, на яку покладається тягар доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність з`ясовування всіх обставин, перелічених у ст. 247, 280 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 276 КУпАП України передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ОСОБА_4 України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення роз`яснено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Зі ст. 280 КУпАП постає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 283 КпАП України постанова повинна містити, серед іншого, опис обставин, установлених при розгляді справи.

Оскаржувана постанова містить інформацію про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, зокрема : «ВС-01865, ZM-0353». Крім того, з відео, що додано до спірної постанови чітко видно, що 01.04.2021 року о 00го.10хв., до водія автомобіля Сузукі, державний номерний знак НОМЕР_1 , (автомобіль стояв заведений із увімкненим поворотом «ліворуч» перед виїздом на головну дорогу) підійшов інспектор поліції, який представився на вимогу водія пред`явив своє поліцейське посвідчення, роз`яснив чітко причину зупинки автомобіля, вказавши, що інспектори здійснюють перевірку інформації щодо перебування транспортних засобів у розшуку, з метою перевірки документів на автомобіль попросив надати водія посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. На що водій не відреагував належним чином. З доданого відео вбачається, що інспектор роз`яснив водієві, що якщо він не бажає надати запитувані документи, то, щоб останній приклав своє посвідчення водія до лобового скла авто, для того, щоб перевірити належність транспортного засобу, на що водій не погодився.

Крім того, з розмови, що була записана ОСОБА_1 , відеозапис, якої було надано ним до матеріалів справи чітко прослуховується, що водій при обговоренні ситуації зі своєю пасажиркою чітко зазначає, що нічого показувати не буде.

Ні відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського № ВС-01865, ні відеозапис, що був здійснений самим ОСОБА_1 не містять фрагменту пред`явлення ОСОБА_1 на вимогу інспектора його посвідчення водія чи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Крім того, з поданих відеозаписів, чітко вбачається, що водій ОСОБА_1 , перебуваючи в заведеному автомобілі, із включеним поворотом «ліворуч» не пристебнутий ременем безпеки, при цьому авто обладнаний ременями безпеки.

Відеозаписи як інспектора так і ОСОБА_1 містять фіксацію правопорушень ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху України, а саме: п 2.1 та п.2.3.в). Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб (положення пункту 2.1. ПДР). На вимогу поліцейського водій повинен пред`явити для перевірки документи зазначені в пункті 2.1. (пункт 2.4. а) ПДР). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілі обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів (пункт 2.3. в) ПДР).

В процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу було зазначено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб та ч. 5 ст. 121 КУпАП, а саме: порушення правил користування ременями безпеки.

Винесення постанови відповідачем в порядку скороченого провадження на місці вчинення правопорушення позивачем було здійснено відповідно та в межах чинного законодавства.

З огляду на викладене слід зауважити, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляну справи. Розгляд будь-яких клопотань, у тому числі щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом її оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду. За приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справ і накладення штрафу інспектором поліції фактично відбувається у спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачені.

Отже, відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З відеозаписів з портативного відеореєстратору поліцейського № ВС-01865 та здійсненого особисто ОСОБА_1 від 01.04.2021 року, наданих представником відповідача на оптичному носії - DVD-R диску, спростовує доводи позивача щодо порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції. Оскільки, на даних відеозаписах чітко видно, як відповідач 01.04.2021, перебуваючи в екіпажі патрульної поліції на 20 км. дороги Бородянка-Макарів Біневичи, здійснюючи патрулювання визначеної території, безпосередньо став свідком вчинення позивачем вищезазначених адміністративних правопорушень, інспектор взводу роти 2 БПП в с. Чайки УПП у Київській області, старший лейтенант поліції Харциз О.А. дотримується положень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Конституції України, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, під час фіксування адміністративного правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510грн. із встановленням кваліфікації дій позивача відповідно до ч.1 ст. 126, ч. ст. 121 КУпАП та п.п. 2.3. в), 2.1. ПДР України.

Суд також не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що інспектор поліції, під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, не дав можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема юридичною допомогою, так як з відеозаписів відеореєстратору поліцейського № ВС-01865 та здійсненого особисто ОСОБА_1 від 01.04.2021 року встановлено, що позивачу були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, крім того, на усне клопотання щодо залучення адвоката, інспектором було запропоновано ОСОБА_1 скористатися засобами телефонного зв`язку, проте будь-яких дій водієм ОСОБА_1 здійснено не було, в інспектора він лише запитав номер телефону вищого керівництва інспектора.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. У справі Європейського суду з прав людини «Лала проти Нідерландів» від 23 серпня 1994 року суддя Матчер в окремій думці зазначив, що лише в особливо серйозних кримінальних справах інтереси правосуддя можуть потребувати, щоб обвинувачений завжди був присутній чи представлений, якщо необхідно, офіційно призначеним захисником, що також узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Кремцов проти Австрії» від 21 вересня 1993 року та «Пуатрімол проти Франції» від 23 листопада 1993 року.

Санкція статті КУпАП, відповідно до якої позивача було притягнуто до відповідальності, не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Також варто зазначити, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Таким чином жоден із доводів позивача з приводу незаконності спірної постанови не відповідає реальним обставинам справи, а тому суд залишає їх поза увагою. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що постанова БАА № 150940 від 01.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за своєю формою та змістом відповідає нормам чинного законодавства, а адміністративне стягнення - в межах санкції, передбаченої ч.5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Крім того, під час винесення даної постанови, інспектор взводу роти 2 БПП в с. Чайки УПП у Київській області, старший лейтенант поліції Харциз О.А. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинними законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення пред`явленого адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 9, 121, 222, 126, 247, 268, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 77, 229, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза