Справа № 120/14467/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 р. Справа № 120/14467/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

28.10.2024 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ? відповідач 1) про:

- визнання протиправним та скасування рішення № 95 від 29.07.2022 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком;

- зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР з 05.04.1983 по 23.05.1985, з 02.06.1985 по 01.11.1985, з 02.01.1986 по 25.09.1992 та призначити пенсію за віком з 23.07.2022.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 22.07.2022 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням № 95 від 29.07.2022 позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. При цьому зі змісту рішення видно, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР з 05.04.1983 по 23.05.1985, з 02.06.1985 по 01.11.1985, з 02.01.1986 по 25.09.1992, оскільки відсутня інформація про встановлені та відпрацьовані вихододні. Також у рішенні зазначено про відсутність довідки з інформацією про встановлені та відпрацьовані вихододні в колгоспі.

Позивач вважає рішення та дії відповідача протиправними, а тому за захистом своїх прав вирішив звернутися до суду.

Ухвалою суду від 08.11.2024 вказану позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу 10-денного строку з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків, а саме подання клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску, а також зазначення усіх обов`язкових реквізитів сторін.

18.12.2024 поштою до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано клопотання про поновлення строку та уточнену позовну заяву із зазначенням обов`язкових реквізитів сторін (повної адреси фактичного проживання позивача та ідентифікаційного коду юридичної особи щодо відповідача).

Ухвалою суду від 23.12.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , розгляд справи постановлено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ? відповідач 2).

Водночас суд дійшов висновку, що вирішення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду на стадії прийняття позовної заяви до розгляду є неможливим.

Суд врахував, що як на поважну причину пропущення строку звернення до суду з цим позовом позивач посилається на те, що не отримував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 95 від 29.07.2022 та не знав про його існування аж до вересня 2024 року, коли дізнався, що за наслідками розгляду заяви від 22.07.2022 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Втім, через відсутність у матеріалах справи належних й достовірних даних щодо дійсної надіслання відповідачем на адресу позивача копії оскаржуваного рішення чи повідомлення про прийняття такого рішення в інший спосіб, наприклад, відповідним листом, суд позбавлений можливості достовірно встановити час, з якого необхідно обчислювати строк звернення до суду з цим позовом.

Відтак в ухвалі від 13.11.2024 суд зауважив, що питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду доцільно вирішити на наступних стадіях судового розгляду з урахуванням позиції відповідача та наданих ним доказів.

При цьому у відповідачів витребувано всі документи, пов`язані з розглядом заяви ОСОБА_1 від 22.07.2022 про призначення пенсії за віком, у тому числі щодо направлення на його адресу копії рішення № 95 від 29.07.2022 та отримання такого рішення позивачем.

02.01.2025 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2 просить відмовити у задоволенні адміністративного позову, оскільки вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1

07.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР з 05.04.1983 по 23.05.1985, з 02.06.1985 по 01.11.1985, з 02.01.1986 по 25.09.1992, оскільки відсутня інформація про встановлені та відпрацьовані вихододні.

На виконання вимог суду в частині надання доказів повідомлення позивача про прийняте рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надало пояснення, в яких зазначило, що заява ОСОБА_1 опрацьовувалась відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок), за принципом екстериторіальності.

Згідно з пунктом 4.10 Порядку, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії чи переведення з одного виду на інший вид, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи.

З урахуванням вищезазначеного, Головне управління не може надати інформацію стосовно направлення на адресу позивача рішення від 29.07.2022 № 95 та його отримання позивачем.

09.01.2025 позивачем подано заяву про долучення додаткових доказів до клопотання про поновлення строків звернння до суду, які, на думку позивача, підтверджують обґрунтованість заявленого клопотання.

13.01.2025 до суду надійшли додаткові пояснення, в яких відповідачем 2 зазначається, що надати суду інформацію про направлення у 2022 році на адресу позивача рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.07.2022 № 95 та його отримання немає можливості, оскільки таке рішення надавалося йому наручно. Крім цього, на звернення від 10.12.2024 листом від 22.12.2024 № 17139-15951/К-02/8-0200/24 позивачу направлено рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.07.2022 № 95.

Ухвалою суду від 17.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду. При цьому суд дійшов висновку, що такий строк позивачем не пропущений.

Ухвалою суду від 17.01.2025 вирішено витребувати у сторін оригінал або належним чином завірену копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 05.04.1993, яка була видана колгоспом ім. Леніна с. Юца Передгірського району Ставропольського краю РФ.

27.01.2025 поштою до суду надійшли копії витребованих документів від відповідача 1, а саме копія трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 05.04.1993.

Також 05.02.2025 поштою надійшла заява позивача, якою суду надано оригінал трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 05.04.1993.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини справи.

22.07.2022 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто відповідачем 1 з прийняттям рішення № 95 від 29.07.2022 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. При цьому до трудового стажу позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР з 05.04.1983 по 23.05.1985, з 02.06.1985 по 01.11.1985, з 02.01.1986 по 25.09.1992 з посиланням на відсутність інформації про встановлені та відпрацьовані вихододні. Також звернуто увагу на ненадання довідки із зазначенням інформації про встановлені та відпрацьовані вихододні в колгоспі.

Вказане рішення є предметом оскарження за цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 8 цього Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

В силу положень п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частинами 1 та 3 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд враховує, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310.

Відповідно до п. п. 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних Положень).

Згідно з п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також необхідно звернути увагу на взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до п. 8 Основних Положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Судом встановлено, що 22.07.2022 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії.

Серед інших документів до своєї заяви позивач додав трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 від 05.04.1993 з метою підтвердження страхового стажу.

З вказаної тудової книжки вбачається, що вона містить записи про наступну трудову діяльність позивача у колгоспі:

- відповідно до запису № 1 05.04.1983 позивач прийнятий в колгосп ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР на посаду скотника;

- відповідно до запису № 2 23.05.1985 виключений із колгоспу за власним бажанням;

- відповідно до запису № 3 02.06.1985 позивач прийнятий в колгосп ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР;

- відповідно до запису № 4 01.11.1985 виключений із колгоспу за власним бажанням;

- відповідно до запису № 5 02.01.1986 позивач прийнятий в колгосп ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР;

- відповідно до запису № 6 25.09.1992 виключений із колгоспу у зв`язку із зміною місця проживання.

Щодо тверджень пенсійного органу про те, що відсутня інформація про встановлені та відпрацьовані вихододні, то суд зауважує, що така підстава не є достатньою для відмови у призначенні пенсії за віком та не може позбавляти позивача права на призначення пенсії, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Крім того, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а.

Вищенаведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд наголосив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Як вже зазначалося судом, на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Щодо відсутності довідки із зазначенням інформації про встановлені та відпрацьовані вихододні в колгоспі, то суд виходить з того, що, знову-таки, за чинним законодавством основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених нормативно-правових положень свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Також згідно з пунктом 17 указаного Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами вищенаведених норм уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише у разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

В контексті наведеного суд враховує що відомості дослідженої трудової книжки колгоспника на ім`я ОСОБА_1 № 0668714 від 05.04.1993 підтверджують роботу позивача у періоди роботи в колгоспі ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР з 05.04.1983 по 23.05.1985, з 02.06.1985 по 01.11.1985, з 02.01.1986 по 25.09.1992.

При цьому суд враховує також ті обставини, що позивач немає можливості надати відповідну довідку, адже дипломатичні зв`язки між Україною та російською федерацією розірвано, що унеможливлює отримання додаткових документів з відповідних архівних установ або інших компетентних органів РФ.

Отже, відсутність довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні в колгоспі не впливає на підтвердження стажу роботи, оскільки трудова книжка надає необхідні відомості, які відповідають вимогам законодавства та є достатніми в цілях зарахування такого періоду до страхового стажу.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач 1 неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР з 05.04.1983 по 23.05.1985, з 02.06.1985 по 01.11.1985, з 02.01.1986 по 25.09.1992.

Відтак є підставними і підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування оскаржуваного рішення № 95 від 29.07.2022 та зобов`язання пенсійного органу зарахувати відповідні періоди роботи до страхового стажу позивача.

Однак, беручи до уваги встановлені обставини справи, за результатами вирішення цього спору суд не вбачає достатніх передумов для призначення позивачу пенсії за віком.

Суд враховує, що пенсійний орган не зарахував позивачу відповідні періоди трудової діяльності лише з мотивів наявності порушень невнесення записів до документа.

За таких обставин суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та самостійно робити висновки з питань, які не були предметом його розгляду, і, тим паче, ухвалювати з цих питань рішення.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

За результатами розгляду справи, в межах предмету позову та на основі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що відповідач 1 неналежно розглянув заяву позивача від 22.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняв передчасне і протиправне рішення № 95 від 29.07.2022, яким відмовив у призначенні такої пенсії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачці пенсії за віком вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення пенсії, повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 за № 95 від 29.07.2022 про відмову у призначенні пенсії позивача та зобов`язання відповідача 2 (як пенсійний орган за місцем проживання позивача) зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в колгоспі ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР з 05.04.1983 по 23.05.1985, з 02.06.1985 по 01.11.1985, з 02.01.1986 по 25.09.1992, а також повторно розглянути заяву позивача від 22.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки по суті спору позов задоволено, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн стягуються на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів (порівно).

При цьому, враховуючи положення ч. 8 ст. 139 КАС України, позивачу підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень. Крім того, спір по суті вирішено в користь позивача, а прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 95 від 29.07.2022 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в колгоспі ім. Леніна в с. Юца Передгірського району Ставропольсього краю СРСР з 05.04.1983 по 23.05.1985, з 02.06.1985 по 01.11.1985, з 02.01.1986 по 25.09.1992 та повторно розглянути його заяву від 22.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Оригінал трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 05.04.1993 ? повернути ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 );

2) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012)

3) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 06.02.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович